ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2026 р. | м. Харків | Справа № 922/1770/26

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Пономаренко Т.О. 
при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом | Акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58; фактична адреса: 01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, 8; код ЄДРПОУ: 39849797)
до | 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС-ДНЕПР» (61052, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 67, прим. 1-5; код ЄДРПОУ: 42516986) 2) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 )  ,
про | стягнення заборгованості
за участю представників:
позивача – Гутника А.Ж., довіреність №14/09/26 від 01.09.2026;
відповідача 1 – не з`явився;
відповідача 2 – Петрика Л.І., ордер АМ №1229794 від 25.08.2026. 

ВСТАНОВИВ:

20.05.2026 Акціонерне товариство "РВС Банк" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДСЕРВІС-ДНЕПР” та ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДСЕРВІС-ДНЕПР” та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “РВС БАНК” заборгованість по процентам за користування кредитом/траншем кредиту за Кредитним договором №КЛ-148330/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 11 листопада 2024 року, укладеним між Акціонерним товариством “РВС БАНК” та Товариством з обмеженою відповідальністю “БУДСЕРВІС-ДНЕПР”, нарахованим за період з 13.05.2025 по 01.05.2026 у сумі 1 393 967,14 грн.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням ТОВ «БУДСЕРВІС-ДНЕПР» зобов`язань за кредитним договором №КЛ-148330/1-980 від 11.11.2024, а саме неповерненням отриманого кредитного траншу в розмірі 9 000 000,00 грн та несплатою нарахованих за користування кредитом процентів у розмірі 1 393 967,14 грн, а також солідарною відповідальністю ОСОБА_1 як поручителя за договором поруки №ДП-148330/1-980 від 11.11.2024.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.05.2026 прийнято позовну заяву (вх.№1770/26 від 20.05.2026) Акціонерного товариства "РВС Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДСЕРВІС-ДНЕПР” та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1770/26. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 17.06.2026.
17.06.2026 через кабінет Електронного суду від представника позивача надійшла заява (вх.№14758 від 17.06.2026) про приєднання до матеріалів справи документів на підтвердження повноважень представника позивача.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.06.2026 відкладено підготовче засідання на 15.07.2026.
01.07.2026 до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№16012 від 01.07.2026).
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.07.2026 поновлено строк на подання відзиву, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відзив (вх.№16012).
У відзиві представник відповідача 2 зазначив, що Відповідач 2 не визнає позовні вимоги у заявленому розмірі, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами правову та арифметичну обґрунтованість заявленої до стягнення суми процентів. Предметом цього спору є не стягнення тіла кредиту, а саме стягнення процентів. Тому позивач повинен довести не лише факт існування кредитних правовідносин, а й правову природу, період, порядок, формулу та правильність нарахування кожної складової суми 1 393 967,14 грн. За твердженням позивача, 13.05.2025 між АТ “РВС БАНК” та ТОВ “БУДСЕРВІСДНЕПР” укладено Додатковий договір №3 до Кредитного договору, за яким банк надав транш/кредит у сумі 9 000 000,00 грн, а позичальник мав повернути його не пізніше 10.08.2025. Отже, значна частина заявленого позивачем періоду нарахування процентів - з 11.08.2025 по 01.05.2026 - припадає вже на період після настання строку повернення траншу. Починаючи з 11.08.2025, заявлені позивачем нарахування не можуть автоматично розглядатися як звичайні договірні проценти за правомірне користування кредитом без окремого правового обґрунтування. Позивач мав розмежувати проценти, нараховані до настання строку повернення траншу, та нарахування після прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас у позовній заяві банк об`єднує всі нарахування в одну суму та просить стягнути їх як “проценти за користування кредитом/траншем кредиту”, не розкриваючи, яка частина суми є договірними процентами у межах строку користування траншем, а яка частина є наслідком прострочення. Крім того, позивач посилається на умови договору, відповідно до яких для клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за кредитом, розмір процентної ставки встановлюється згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні процентної ставки за кредитом/траншем кредиту. Це додатково підтверджує необхідність розмежування договірних процентів та нарахувань, які мають характер відповідальності за прострочення.
Також, як зазначив представник відповідача 2, заявлена позивачем сума процентів охоплює період з 13.05.2025 по 01.05.2026, тобто повністю припадає на період дії в Україні воєнного стану, та, на думку відповідача, включає платежі за прострочення, стягнення яких заборонене п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Представник відповідача 2 також вказує на відсутність розмежування позивачем договірних процентів за користування кредитом та нарахувань за прострочення, у зв`язку з чим вважає суму 1 393 967,14 грн недоведеною.
Разом з цим, як стверджує представник відповідача 2, що у вимозі №3857/25-БТ від 27.10.2025 позивач зазначив заборгованість за нарахованими процентами у сумі 186 939,94 грн. Натомість у позовній заяві станом на 01.05.2026 банк просить стягнути вже 1 393 967,14 грн процентів. Таким чином, після направлення вимоги сума процентів, заявлена банком, збільшилася на 1 207 027,20 грн. Вказана розбіжність є істотною, оскільки вимога від 27.10.2025 була направлена вже після настання строку повернення траншу 10.08.2025 і містила вимогу про повне погашення заборгованості. Водночас із наданих позивачем документів вбачається, що зазначена вимога була адресована ОСОБА_1 як поручителю. Доказів направлення аналогічної письмової вимоги безпосередньо позичальнику — ТОВ “БУДСЕРВІСДНЕПР” — позивачем не надано. Разом з цим, до позовної заяви додано розрахунок заборгованості станом на 01.05.2026, відповідно до якого позивач визначив заборгованість за процентами у сумі 1 393 967,14 грн. Однак цей розрахунок є одностороннім документом позивача та не містить достатньої деталізації для перевірки заявленої суми. Крім того, позивач не надав окремого деталізованого розрахунку щодо обсягу відповідальності поручителя, з урахуванням того, що у вимозі від 27.10.2025 проценти становили 186 939,94 грн, а в позові заявлено 1 393 967,14 грн.
01.07.2026 до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бородіна Д.В. про витребування доказів (вх.№16015 від 01.07.2026), в якому просив суд витребувати у Акціонерного товариства “РВС БАНК”, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та/або уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ “РВС БАНК” такі докази:
1. Деталізований розрахунок заборгованості за процентами за Кредитним договором №КЛ-148330/1-980 від 11.11.2024 та Додатковим договором №3 від 13.05.2025 за період з 13.05.2025 по 01.05.2026 із зазначенням кожного окремого періоду нарахування, кількості днів, суми основного боргу, процентної ставки, формули розрахунку, суми процентів за кожен період, загальної суми процентів за кожен місяць та залишку заборгованості після кожної операції.
2. Окремий розрахунок процентів та/або інших нарахувань за періодами: з 13.05.2025 по 10.08.2025; з 11.08.2025 по 27.10.2025; з 28.10.2025 по 01.05.2026.
3. Письмове пояснення, яка саме частина суми 1 393 967,14 грн є договірними процентами за користування кредитом у межах строку користування траншем, яка частина є нарахуваннями після прострочення, яка частина здійснена із застосуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України, а яка частина є іншими платежами за прострочення.
4. Документи, які підтверджують правову підставу нарахування процентів після 10.08.2025, тобто після настання строку повернення траншу за Додатковим договором №3 від 13.05.2025.
5. Документи, які підтверджують правову підставу нарахування процентів після направлення вимоги №3857/25-БТ від 27.10.2025 про повне погашення заборгованості.
6. Повні банківські виписки та/або регістри аналітичного обліку за всіма рахунками, які використовувались для обліку строкової заборгованості за тілом кредиту, простроченої заборгованості за тілом кредиту, строкових процентів, прострочених процентів, внутрішніх перенесень сум між рахунками, погашень, списань, зарахувань та інших операцій за Кредитним договором №КЛ-148330/1-980 та Додатковим договором № 3 від 13.05.2025.
7. Усі меморіальні ордери, бухгалтерські довідки, розпорядження, внутрішні документи або інші документи, на підставі яких здійснювалося нарахування процентів, перенесення процентів до простроченої заборгованості, перенесення тіла кредиту до простроченої заборгованості, зміна рахунків обліку заборгованості та формування суми 1 393 967,14 грн.
8. Відомості та документи щодо всіх платежів, погашень, списань, зарахувань зустрічних вимог або інших операцій, які могли впливати на розмір заборгованості за процентами за період з 13.05.2025 по 01.05.2026.
9. Письмове пояснення щодо того, чи включено до суми 1 393 967,14 грн будь-які платежі, нараховані за прострочення виконання зобов`язання, які відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягають списанню кредитодавцем.
10. Оригінали Кредитного договору №КЛ-148330/1-980 від 11.11.2024, Додаткового договору №3 від 13.05.2025, Договору поруки №ДП-148330/1-980 від 11.11.2024, меморіального ордера №23114 від 13.05.2025 та вимоги №3857/25- БТ від 27.10.2025 - для огляду в судовому засіданні.
Також представник відповідача просив витребувати у позивача докази направлення ТОВ “БУДСЕРВІС-ДНЕПР” письмової вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором №КЛ-148330/1-980 та Додатковим договором №3 від 13.05.2025, зокрема:
- копію відповідної вимоги, адресованої саме Позичальнику;
- докази її направлення Позичальнику;
- докази її отримання Позичальником або повернення поштового відправлення;
- опис вкладення;
- накладну/трекінг поштового відправлення;
- докази направлення такої вимоги електронною поштою або через інші погоджені сторонами канали зв`язку.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.07.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 29.07.2026.
29.07.2026 до суду надійшли пояснення представника Акціонерного товариства "РВС Банк" адвоката Коваль Л.Л. (вх.№18505 від 29.07.2026) щодо клопотання про витребування доказів.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.07.2026 клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бородіна Д.В. про витребування доказів (вх.№16015 від 01.07.2026) задоволено частково. Витребувано у позивача докази направлення ТОВ “БУДСЕРВІС-ДНЕПР” письмової вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором №КЛ-148330/1-980 та Додатковим договором №3 від 13.05.2025, зокрема: копію відповідної вимоги, адресованої саме Позичальнику; докази її направлення Позичальнику; докази її отримання Позичальником або повернення поштового відправлення; опис вкладення; накладну/трекінг поштового відправлення; докази направлення такої вимоги електронною поштою або через інші погоджені сторонами канали зв`язку. В іншій частині відмовлено.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.07.2026 відкладено підготовче засідання на 05.08.2026.
05.08.2026 через кабінет Електронного суду від представника позивача надійшла заява (вх.№19105 від 05.08.2026) на виконання ухвали господарського суду Харківської області від 29.07.2026 про витребування доказів у справі №922/1770/26 разом з копією вимоги банку від 12.08.2025 про погашення заборгованості на адресу ТОВ “Будсервіс Днепр” та докази її направлення позичальнику, а також наявний в копії трекінг відстеження поштового відправлення.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.08.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 26.08.2026.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.08.2026 відкладено судове засідання на 02.09.2026.
02.09.2026 через кабінет Електронного суду від представника позивача надійшло клопотання (вх.№21492 від 02.09.2026) про долучення до матеріалів справи №922/1770/26 копії довіреності 14/09/26 від 01.09.2026 для підтвердження повноважень.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.09.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до 09.09.2026.
08.09.2026 до суду від представника відповідача 2 надійшли додаткові пояснення (вх.№22101 від 08.09.2026).
У поясненнях представник відповідача 2 зазначає про розбіжності між заявленою позивачем сумою процентів 1 393 967,14 грн, сумами, зазначеними у вимогах банку та банківських виписках, звертає увагу на відсутність чіткого розмежування договірних процентів і нарахувань у зв`язку з простроченням, наводить власний контррозрахунок процентів та посилається на здійснені платежі, а також просить надати правову оцінку нарахуванням після 10.08.2025 з урахуванням статті 625 ЦК України та пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.09.2026 прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи додаткові пояснення (вх.№22101 від 08.09.2026) представника відповідача-2).
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.09.2026 відкладено судове засідання на 11.09.2026.
10.09.2026 до суду від представника позивача надійшла відповідь на додаткові пояснення (вх.№22368 від 10.09.2026).
У відповіді на додаткові пояснення представник позивача зазначає, що розбіжність між сумою процентів 186 939,94 грн, визначеною у вимозі від 27.10.2025, та заявленою до стягнення сумою 1 393 967,14 грн зумовлена різними датами та періодами нарахування; відповідно до пунктів 1.1.3 та 2.7.9 Кредитного договору проценти нараховуються за ставкою 23 % річних як на строкову, так і на прострочену заборгованість до повного виконання зобов`язань, а пункт 2.7.9 не встановлює відповідальності за прострочення, а визначає розмір процентної ставки; при цьому позивач посилається на дані банківських виписок як підтвердження заявленої суми та заперечує проти застосування до процентів, нарахованих на прострочену заборгованість, пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
В судовому засіданні 11.09.2026 вказані додаткові пояснення (вх.№22368 від 10.09.2026) представника позивача судом було прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.
Представник позивача, який приймав участь в судовому засіданні 11.09.2026 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач 1 явку свого представника в судове засідання 11.09.2026 не забезпечив, про причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання відповідача 1 було повідомлено належним чином. 
Представник відповідача 2, який приймав участь в судовому засіданні 11.09.2026 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. 
Суд зазначає, що процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються інформацією із КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа в кабінет Електронного суду.
Крім цього, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.
Відтак, сторін було належним чином повідомлено про розгляд даної справи, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
За висновками суду, в матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними матеріалами.
Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, а також надзвичайну безпекову ситуацію, яка склалася та існує у м. Харкові, характер спірних правовідносин, кількість наданих сторонами доказів та складність справи, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.
У судовому засіданні 09.09.2026 судом проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промову присутніх учасників справи у судових дебатах, суд встановив наступне.
11 листопада 2024 року між Акціонерним товариством "РВС Банк" (кредитодавець, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БУДСЕРВІС-ДНЕПР” (позичальник) було укладено кредитний договір №КЛ-148330/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії (надалі - Кредитний договір).
Згідно з п.п. 1.1., 3.1.1, 3.3.3. Кредитного договору, відповідно до умов цього Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, надалі за текстом - “кредит” або “транш кредиту”, а позичальник зобов`язується повернути кредит/транш кредиту зі сплатою процентів за фактичний строк користування, сплатою штрафних санкцій при порушенні умов договору, інших платежів, що передбачені Кредитним договором.
Під терміном “відновлювальна кредитна лінія” розуміється відклична кредитна лінія, при якій ліміт кредитування визначається у вигляді максимальної суми кредитних коштів, що може знаходитися у користуванні позичальника на будь-яку дату протягом строку (терміну) дії цього Договору. У разі часткового або повного повернення кредиту/траншу кредиту позичальник може повторно отримати кредит/ транш кредиту в межах зазначеного ліміту протягом строку (терміну) кредитної лінії на умовах і порядку, що передбачений цим Договором.
Під терміном “транш кредиту” розуміється кожна окрема частина кредиту, що може бути видана або надана кредитодавцем позичальнику в рамках ліміту відновлювальної відкличної кредитної лінії на умовах цього Договору.
Відповідно до п.п. 1.1.1., 1.1.2., 1.1.3. Кредитного договору, ліміт кредитної лінії 9 000 000,00 грн. (дев`ять мільйонів гривень 00 копійок). Термін остаточного повернення кредиту 10 листопада 2025 року включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього Договору або законодавством. Процентна ставка за користування кредитом/траншем кредиту 23,0% (дев`ять три процента) річних та визначається додатковими договорами до цього Договору при видачі кожної частини кредиту/тарншу кредиту, в межах ліміту кредитної лінії.
Згідно з п.2.7.1. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються з дня перерахування коштів з позичкового рахунку до моменту фактичного повернення кредиту (в тому числі і за період прострочення терміну (строку) остаточного погашення кредиту/траншу кредиту, зазначеного в.п.1.1.2 цього Договору. 
Згідно з п.2.7.9 Кредитного договору, клієнт зобов`язується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом до повного фактичного зобов`язань за кредитом. При цьому розмір процентної ставки для клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за кредитом, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлюється на рівні процентної ставки за кредитом/траншем кредиту, яка визначена умовами цього договору.
13 травня 2025 року між Акціонерним товариством "РВС Банк" (кредитодавець, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БУДСЕРВІС-ДНЕПР” (позичальник) укладено додатковий договір №3 до Кредитного договору, відповідно до п.1-3 якого в межах ліміту кредитування кредитодавець надає позичальнику транш/кредит в сумі 9 000 000,00 грн. (дев`ять мільйонів гривень 00 копійок) на поповнення обігових коштів, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_2 . Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю транш/кредит, який надається згідно цього Додаткового договору, не пізніше 10 серпня 2025 року з урахуванням графіку зменшення ліміту кредитування, який вказано у Додатку №1 до Кредитного договору. За користування траншем/кредитом позичальник зобов`язується сплачувати кредитодавцю проценти в розмірі 23,00% (двадцять три проценти) річних.
Відповідно до меморіального ордера №23114 від 13 травня 2025 року Акціонерне товариство "РВС Банк" видало Товариству з обмеженою відповідальністю “БУДСЕРВІС-ДНЕПР” 9 000 000,00 грн. (дев`ять мільйонів гривень 00 копійок).
13.08.2025 позивач направив на адресу відповідача-1 вимогу вих.№2710/25-БТ від 12.08.2025 про погашення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 9 000 000,00 грн. 
Як стверджує позивач, станом на дату звернення з цим позовом Товариство з обмеженою відповідальністю “БУДСЕРВІС-ДНЕПР” не погасило суму виданого банком кредиту в розмірі 9 000 000,00 грн. Також за період з 13.05.2025 по 01.05.2026 банком відповідно до умов Кредитного договору відповідачу-1 нараховано проценти за користування кредитом, які, як стверджує позивач, погашені останнім не повному обсязі. Внаслідок цього, станом на 01.05.2026 ТОВ "БУДСЕРВІС-ДНЕПР" зобов`язаний сплатити банку нараховані, але не сплачені проценти за користування кредитними коштами, нараховані відповідно до умов Кредитного договору за період з 13.05.2025 по 01.05.2026 у сумі 1 393 967,14 грн. Таким чином, станом на 01.05.2026 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю “БУДСЕРВІС-ДНЕПР” перед Акціонерним товариством “РВС БАНК” за Кредитним договором №КЛ-148330/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 11 листопада 2024 року становить 10 393 967,14 грн. (десять мільйонів триста дев`яносто три тисячі дев`ятсот шістдесят сім гривень 14 копійок), з яких: 9 000 000,00 грн. (дев`ять мільйонів гривень 00 копійок) - основна заборгованість за кредитом/траншем кредиту, та 1 393 967,14 грн. (один мільйон триста дев`яносто три тисячі дев`ятсот шістдесят сім гривень 14 копійок) - заборгованість за процентами за користування кредитом/траншем кредиту.
Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості судом встановлено наступне:
- за період з 13.05.2025 по 31.05.2025 позивач нарахував відповідачу-1 на суму строкової заборгованості 9 000 000,00 грн суму процентів по строковому кредиту у розмірі 107 753,40 грн (процентна ставка 23%) Залишок заборгованості 107 753,40 грн;
- за період з 01.06.2025 по 10.06.2025 позивач нарахував відповідачу-1 на суму строкової заборгованості 9 000 000,00 грн суму процентів по строковому кредиту у розмірі 56 712,32 грн (процентна ставка 23%). 10.06.2025 відповідачем-1 погашено суму процентів у розмірі 107 753,40 грн. Залишок заборгованості 56 712,32 грн;
- за період з 11.06.2025 по 30.06.2025 позивач нарахував відповідачу-1 на суму строкової заборгованості 7 500 000,00 грн суму процентів по строковому кредиту у розмірі 94 520,57 грн та 18 904,14 грн по простроченому кредиту (процентна ставка 23%). Залишок заборгованості 170 137,03 грн;
- за період з 01.07.2025 по 14.07.2025 позивач нарахував відповідачу-1 на суму строкової заборгованості 7 500 000,00 грн суму процентів по строковому кредиту у розмірі 66 164,38 грн та 13 232,88 грн по простроченому кредиту (процентна ставка 23%). 10.07.2025 відповідач-1 сплатив суму процентів по кредиту у розмірі 170 137,03 грн. Залишок заборгованості 79 397,26 грн;
- за період з 15.07.2025 по 31.07.2025 позивач нарахував відповідачу-1 на суму строкової заборгованості 6 000 000,00 грн суму процентів по строковому кредиту у розмірі 64 273,97 грн та 32 137,02 грн по простроченому кредиту (процентна ставка 23%). 08.08.2025 відповідач-1 сплатив суму процентів по кредиту у розмірі 174 863,05 грн. Залишок заборгованості 945,20 грн;
- за період з 01.08.2025 по 10.08.2025 позивач нарахував відповідачу-1 на суму строкової заборгованості 6 000 000,00 грн суму процентів по строковому кредиту у розмірі 37 808,22 грн та 18 904,11 грн по простроченому кредиту (процентна ставка 23%). Залишок заборгованості 57 657,53 грн;
- 01.10.2025 відповідач-1 сплатив суму процентів по кредиту у розмірі 155 224,36 грн.
- за період з 11.08.2025 по 30.04.2026 позивач нарахував відповідачу-1 на суму простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 9 000 000,00 грн суму процентів по простроченому кредиту (процентна ставка 23%) у загальному розмірі 1 393 967,14 грн.
Водночас, з метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором між Акціонерним товариством "РВС Банк" (кредитодавець, банк), Товариством з обмеженою відповідальністю “БУДСЕРВІС-ДНЕПР” (позичальник) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки №ДП-148330/1-980 від 11 листопада 2024 року (надалі - Договір поруки), відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитодавцем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту/кредитів, наданих в межах ліміту кредитної лінії, сплати процентів за користування кредитом/кредитами, комісій та інших платежів, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором №КЛ-148330/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 11 листопада 2025 року, що укладений між кредитодавцем та позичальником та додатковими договорами (угодами) до Кредитного договору, що можуть бути укладені в майбутньому (п.1.1.Договору поруки).
Згідно п.3.6.1. Договору поруки, у випадку надіслання кредитодавцем письмової вимоги виконання забезпеченого зобов`язання, поручитель зобов`язаний перерахувати протягом 5 (п`яти) робочих днів від моменту надіслання кредитодавцем письмової вимоги, непогашену суму кредиту/кредитів, непогашену суму процентів, штрафних санкцій, комісії та інші плати на рахунок, зазначений у письмовій вимозі.
27 жовтня 2025 року у зв`язку з наявним простроченням заборгованості за Кредитним договором №КЛ-148330/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 11 листопада 2024 року, Акціонерним товариством "РВС Банк" направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу №3857/25-БТ від 27 жовтня 2025 року, відповідно до якої банк вимагав від поручителя протягом 5-ти робочих днів з дати отримання даної вимоги погасити заборгованість за кредитом, а саме: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 9 000 000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 186 939,94 грн.
Вищезазначена вимога вручена ОСОБА_1 28.10.2025, що підтверджується відстеженням посилки за трекінгом відправлення №0100100894488 на офіційному сайті АТ “Укрпошта”.
Як стверджує позивач, вказана вимога відповідачем-2 не виконана.
З 05.01.2026 у Акціонерного товариства "РВС Банк" відкликано банківську ліцензію та в банку розпочато процедуру ліквідації. 
Так, 05.01.2026 відповідно до рішення Правління Національного банку України від 30.12.2025 № 488-рш “Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства “РВС БАНК”, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 31.12.2025 №1270 “Про початок процедури ліквідації АТ “РВС БАНК” та делегування повноважень ліквідатору банку” у Публічного акціонерного товариства "РВС банк" відкликано банківську ліцензію та щодо банку розпочато процедуру ліквідації. Призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням повноважень ліквідатора АТ “РВС БАНК” згідно обсягу, зазначеному у вказаному рішенні ФГВФО.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Судом встановлено, що 11.11.2024 між АТ «РВС Банк» та ТОВ «БУДСЕРВІС-ДНЕПР» укладено Кредитний договір №КЛ-148330/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.
13.05.2025 сторонами укладено Додатковий договір №3 до Кредитного договору, за умовами якого позивач надав відповідачу-1 транш у розмірі 9 000 000,00 грн зі строком повернення не пізніше 10.08.2025 та процентною ставкою 23% річних.
Відтак, умовами Кредитного договору сторони погодили розмір процентної ставки, порядок її нарахування, строки повернення кредиту, порядок погашення основної суми боргу та процентів, а також наслідки невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх договірних зобов`язань.
Проаналізувавши правовідносини, які склались між Акціонерним товариством "Банк Альянс" (позивачем) та Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС-ДНЕПР» (відповідачем-1) на підставі укладеного між ними Кредитного договору №КЛ-148330/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є кредитним договором, сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому зазначений договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань і, відповідно до ст.629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з вимогами ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Факт надання кредитних коштів у сумі 9 000 000,00 грн підтверджується меморіальним ордером №23114 від 13.05.2025 та відповідачем-1 не заперечується.
Отже, між сторонами виникли кредитні правовідносини, а позивач як кредитодавець має право на отримання процентів за користування кредитними коштами у порядку та розмірі, визначених Кредитним договором.
Разом з тим предметом заявленого позову є саме стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 1 393 967,14 грн, а не повернення основної суми кредиту.
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.
Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13, про неправильне застосування якої судами попередніх інстанцій зазначено в касаційній скарзі, дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
У постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке.
Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.
У постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18).
Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність та розмір заборгованості, яку він просить стягнути з відповідачів.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, проценти за період з 13.05.2025 по 10.08.2025 нараховувалися як на строкову, так і на прострочену частину кредитної заборгованості, за процентною ставкою 23% річних.
При цьому з наведеного позивачем розрахунку вбачається, що за вказаний період ним нараховано:
- за період з 13.05.2025 по 31.05.2025 - 107 753,40 грн;
- за період з 01.06.2025 по 10.06.2025 - 56 712,32 грн;
- за період з 11.06.2025 по 30.06.2025 - 113 424,71 грн;
- за період з 01.07.2025 по 14.07.2025 - 79 397,26 грн;
- за період з 15.07.2025 по 31.07.2025 - 96 410,99 грн;
- за період з 01.08.2025 по 10.08.2025 - 56 712,33 грн.
Таким чином, загальна сума нарахованих позивачем процентів за період з 13.05.2025 по 10.08.2025 становить 510 411,01 грн.
Водночас матеріалами справи підтверджується, що відповідачем-1 протягом цього періоду та після нього здійснено платежі в рахунок погашення нарахованих процентів, а саме:
- 10.06.2025 у сумі 107 753,40 грн;
- 10.07.2025 у сумі 170 137,03 грн;
- 08.08.2025 у сумі 174 863,05 грн;
- 01.10.2025 у сумі 155 224,36 грн.
Загальна сума зазначених платежів становить 607 977,84 грн.
Отже, сума здійснених відповідачем-1 платежів у рахунок погашення процентів перевищує суму процентів, нарахованих за період з 13.05.2025 по 10.08.2025, на 97 566,83 грн.
Таким чином, станом на 10.08.2025 заборгованість відповідача-1 за процентами за користування кредитом, нарахованими за період до настання строку повернення траншу, відсутня, і навіть, за наведеними позивачем даними, має місце переплата у розмірі 97 566,83 грн.
За таких обставин вимоги позивача в частині процентів, нарахованих за період з 13.05.2025 по 10.08.2025, є безпідставними, оскільки відповідні нарахування були фактично погашені відповідачем-1, причому з перевищенням суми нарахованих процентів.
При цьому суд враховує, що відповідно до умов Додаткового договору №3 від 13.05.2025 строк повернення наданого траншу у розмірі 9 000 000,00 грн настав 10.08.2025.
Отже, починаючи з 11.08.2025 невиконання відповідачем-1 обов`язку з повернення кредитних коштів набуло характеру прострочення грошового зобов`язання.
Як вбачається з розрахунку позивача, саме з 11.08.2025 банк припинив нарахування процентів на строкову заборгованість та почав нараховувати на суму 9 000 000,00 грн проценти як на прострочену заборгованість за кредитом за ставкою 23% річних.
Таким чином, заявлена до стягнення сума 1 393 967,14 грн за період з 11.08.2025 по 30.04.2026 фактично є нарахуваннями, здійсненими у зв`язку з простроченням відповідачем-1 виконання грошового зобов`язання з повернення кредиту.
Водночас на момент виникнення спірних правовідносин та протягом усього заявленого позивачем періоду прострочення в Україні діяв воєнний стан.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Цим же пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №320/8618/15-ц (провадження №61-4393сво18)).
Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
При цьому суд виходить із правової природи нарахувань, визначених позивачем за період з 11.08.2025 по 30.04.2026.
За змістом пунктів 2.7.1 та 2.7.9 Кредитного договору проценти визначаються як плата за користування кредитом та підлягають сплаті до повного виконання зобов`язань за кредитом, при цьому для клієнта, який прострочив виконання зобов`язання, договором встановлено процентну ставку на рівні процентної ставки за кредитом відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
Отже, самими умовами Кредитного договору сторони пов`язали застосування відповідної процентної ставки після прострочення саме з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
За таких обставин нарахування 23% річних за період після 10.08.2025 не є платою за правомірне користування кредитними коштами у межах встановленого договором строку кредитування, оскільки строк повернення відповідного траншу закінчився 10.08.2025, а є платежами, пов`язаними з простроченням виконання грошового зобов`язання.
Тому до таких нарахувань підлягає застосуванню спеціальна норма пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.
Враховуючи наведене, нараховані позивачем за період з 11.08.2025 по 30.04.2026 проценти у загальному розмірі 1 393 967,14 грн не підлягають стягненню з відповідача-1, оскільки вони нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану та підпадають під правове регулювання пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.
Посилання позивача на умови Кредитного договору щодо нарахування процентів до повного фактичного виконання зобов`язань за кредитом не змінює правової природи таких платежів та не може бути підставою для стягнення сум, нарахування яких за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану законом заборонено.
Суд також враховує, що вимога банку від 27.10.2025, направлена поручителю, містила суму простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 186 939,94 грн, тоді як у межах цього позову позивач просить стягнути 1 393 967,14 грн. Вказана обставина додатково свідчить про те, що спірна сума сформувалася вже після настання строку повернення траншу та пов`язана саме з подальшим нарахуванням платежів на прострочену заборгованість.
Водночас частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Приписами ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.
В частині 4 статті 559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
Отже порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Договором поруки №ДП-148330/1-980 від 11.11.2024 передбачено солідарну відповідальність ОСОБА_1 за виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором, у тому числі щодо сплати процентів.
Разом із тим обсяг відповідальності поручителя не може бути більшим за обсяг належного до виконання основного зобов`язання позичальника. Оскільки судом не встановлено наявності у відповідача-1 заборгованості за процентами за період з 13.05.2025 по 10.08.2025, а нарахування за період з 11.08.2025 по 30.04.2026 не підлягають стягненню з огляду на приписи пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правові підстави для покладення відповідного обов`язку на поручителя також відсутні.
Таким чином, позивачем не доведено наявності у відповідачів заборгованості за процентами у заявленому до стягнення розмірі 1 393 967,14 грн.
Суд звертає увагу, що встановлення факту наявності кредитних правовідносин та неповернення відповідачем-1 основної суми кредиту саме по собі не є достатньою підставою для задоволення вимоги про стягнення процентів, оскільки предметом цього спору є конкретна сума процентів, правомірність нарахування та несплата якої підлягали доведенню позивачем.
За результатами перевірки наданого позивачем розрахунку суд встановив, що проценти, нараховані до 10.08.2025, були фактично погашені відповідачем-1 із переплатою, тоді як проценти, нараховані з 11.08.2025, є платежами, пов`язаними з простроченням виконання грошового зобов`язання, на які поширюються приписи пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.
За таких обставин позовні вимоги Акціонерного товариства «РВС Банк» про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС-ДНЕПР» та ОСОБА_1 1 393 967,14 грн заборгованості за процентами за користування кредитом задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Руїс-Матеос проти Іспанії” від 23 червня 1993).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі “Надточій проти України” суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, з врахуванням приписів ст.129 ГПК України, витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "РВС Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС-ДНЕПР» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення складено "11" вересня 2026 р. 

Суддя | | Т.О. Пономаренко