| Справа №: 398/3353/26

провадження №: 2/398/3487/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"07" серпня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., за участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 345,46 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 662,40 грн і витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 лютого 2025 року між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір кредитної лінії № 893310127, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5 300,00 грн. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти перераховані на його банківську платіжну картку. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість, право вимоги за якою через ланцюг відступлень (від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а згодом - до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») перейшло до позивача на підставі договорів факторингу.
Згідно з розрахунком позивача загальна сума заборгованості становить 18 995,46 грн, яка складається з: 5 300,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 10 780,46 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом; 265,00 грн - заборгованості за комісією; 2 650,00 грн - заборгованості за штрафними санкціями. Вимог про стягнення штрафних санкцій позивач у межах цього позову не заявляє, у зв`язку з чим просить стягнути 16 345,46 грн.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 червня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування в АТ КБ «ПриватБанк» доказів щодо належності відповідачу платіжної картки та зарахування на неї кредитних коштів.
На виконання зазначеної ухвали 02 липня 2026 року до суду надійшов лист АТ КБ «ПриватБанк» від 19 червня 2026 року № 20.1.0.0.0/7-260617/156770-БТ з витребуваною інформацією та випискою по рахунку відповідача.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримано в повному обсязі та зазначено, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи й ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи він повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової повістки поштою за зареєстрованим місцем його проживання. До суду повернувся конверт із зазначенням причини повернення «адресат відсутній». Відзиву на позовну заяву, інших заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило, причин неявки він не повідомив.
Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд цієї справи.
Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України суд підписав рішення без його проголошення; відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного судового рішення відкладено на строк, що не перевищує п`яти днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Укладення кредитного договору, його умови та видача коштів
Відповідно до Паспорта споживчого кредиту продукту «СМАРТ» від 01 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_1 ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
01 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Договір кредитної лінії № 893310127. Суд дослідив електронну копію цього договору. Відповідач приєднався до запропонованого кредитодавцем договору, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором «6744», який було надіслано на його номер телефону 01.02.2025 о 15:21:20 та введено о 15:25:53.
Договором встановлені такі основні умови кредитування:
- загальний розмір кредиту (перший транш) - 5 300,00 грн, дата надання - 01.02.2025 (п.п. 2.2, 2.3);
- строк кредитування - до 1826 днів, кінцева дата повернення кредиту - 03.03.2030 (п. 7.3); договір діє протягом 5 років (п. 11.1);
- дисконтний період кредитування - 30 днів від дати отримання першого траншу, тобто до 03.03.2025 (п. 3.1);
- базова процентна ставка - 0,98 % від суми залишку кредиту за кожний день користування, що становить 357,70 % річних (п. 8.3); за умови повного дострокового погашення кредиту протягом дисконтного періоду або шести календарних днів після його закінчення застосовується дисконтна ставка 0,21 % на день, тобто 76,65 % річних (п. 8.7.1);
- комісія за надання кредиту - 265,00 грн, нараховується одноразово в день видачі першого траншу та підлягає сплаті не пізніше 03.03.2025 (п.п. 8.4, 8.5, 7.5);
- проценти протягом дисконтного періоду сплачуються не пізніше останнього дня цього періоду, а після його закінчення - щоденно (п. 7.4);
- сума кредиту повертається протягом 30 календарних днів після закінчення строку дії договору або його дострокового розірвання (п. 7.2).
На виконання умов договору первісний кредитор перерахував кредитні кошти у розмірі 5 300,00 грн на банківську платіжну картку відповідача № НОМЕР_2, що підтверджується платіжним дорученням від 01.02.2025 з призначенням платежу «Переказ коштів згідно договору № 893310127 від 01.02.2025, ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 ».
Факт належності рахунку відповідачу та зарахування на нього кредитних коштів підтверджено наданою на виконання ухвали суду інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 19.06.2026, згідно з якою: платіжна картка № НОМЕР_2 (рахунок НОМЕР_3 ) емітована на ім`я ОСОБА_1 ; номер телефону НОМЕР_4 , зазначений у кредитному договорі, є фінансовим номером за цією карткою та міститься в анкетних даних відповідача; за період з 01.02.2025 по 06.02.2025 на вказаний рахунок було зараховано кошти в сумі 5 300,00 грн. Згідно з доданою банківською випискою 01.02.2025 на рахунок відповідача надійшло 5 300,00 грн з призначенням «Viplata zaima Moneyveo, ID платежу 2591531116», після чого відповідач розпорядився цими коштами, здійснивши протягом 01-06.02.2025 зняття готівки в банкоматах та розрахунки в торговельній мережі.

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості
Згідно з розрахунками заборгованості, складеними первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» і наступним кредитором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», та випискою з особового рахунку позивача, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 893310127 від 01.02.2025 належним чином не виконував. За весь час дії договору відповідачем здійснено один платіж - 18.03.2025 у розмірі 75,00 грн, який зараховано в рахунок погашення процентів. Інших платежів на погашення заборгованості не надходило.
Проценти за користування кредитом нараховувалися: за період з 01.02.2025 по 03.03.2025 (дисконтний період) - у розмірі 11,13 грн за день; з 04.03.2025 - за базовою процентною ставкою у розмірі 51,94 грн за день (0,98 % від суми кредиту 5 300,00 грн) з перерахунком зобов`язань за дисконтний період під базову процентну ставку, як це передбачено п. 8.11 договору. Нарахування процентів припинено 29.08.2025; їх загальний розмір становить 10 780,46 грн. Комісія за надання кредиту в розмірі 265,00 грн нарахована одноразово 01.02.2025 і не сплачена.
Станом на дату звернення до суду заборгованість, право вимоги за якою перейшло до позивача, становить 18 995,46 грн, з якої позивач просить стягнути 16 345,46 грн, а саме: 5 300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10 780,46 грн - заборгованість за процентами; 265,00 грн - заборгованість за комісією. Вимог про стягнення нарахованих штрафних санкцій у розмірі 2 650,00 грн позивач не заявив. Власного контррозрахунку, доказів погашення заборгованості або спростування правильності нарахувань відповідач суду не надав.

Перехід права вимоги
Право грошової вимоги за кредитним договором № 893310127 від 01.02.2025 перейшло до позивача внаслідок послідовного відступлення прав за ланцюгом договорів факторингу.
08 квітня 2025 року між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Клієнт) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (Фактор) укладено Договір факторингу № МВ-ТП/30. Факт передачі права грошової вимоги до ОСОБА_1 підтверджується Витягом з Реєстру прав вимоги від 08.04.2025, а також Актом звірки взаємних розрахунків та Протоколом узгодження предмета факторингової операції й обсягу переданих прав вимоги.
30 вересня 2025 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (Клієнт) та позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Фактор) укладено Договір факторингу № 30/0925-01. Перехід права вимоги до позивача підтверджується Реєстром прав вимоги № 2 від 30.09.2025 та Актом прийому-передачі Реєстру прав вимоги № 2 від 30.09.2025. Згідно з Витягом з Реєстру прав вимоги № 2 (позиція 1 278) до позивача відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 893310127 у загальному розмірі 18 995,46 грн. Оплатність відступлення підтверджується платіжною інструкцією № 637 від 06.10.2025 на суму 5 218 774,27 грн з призначенням платежу «Оплата за відступлення Прав Вимог згідно Договору факторингу № 30/0925-01 від 30.09.2025 та Реєстру відступлення права вимоги № 2».

Норми права, які застосував суд
На підставі ст. 205 та ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин, зміст якого зафіксований в електронному документі, вважається вчиненим у письмовій формі.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону моментом підписання електронного правочину є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За приписами ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Мотивована оцінка і висновки суду
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 01 лютого 2025 року між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитної лінії № 893310127, укладеного в електронній формі. Відповідач був обізнаний з умовами кредитування, у тому числі з порядком нарахування процентів і комісії, та погодився з ними. Факт укладення договору підтверджується використанням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 207 ЦК України прирівнюється до власноручного підпису і створює для сторін відповідні правові наслідки.
Належне виконання первісним кредитором свого зобов`язання щодо надання кредитних коштів у розмірі 5 300,00 грн підтверджується платіжним дорученням від 01.02.2025 та наданою на виконання ухвали суду інформацією АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою платіжна картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я відповідача, зазначений у кредитному договорі номер телефону є його фінансовим номером, а 01.02.2025 на його рахунок зараховано кредитні кошти в сумі 5 300,00 грн. Із банківської виписки вбачається, що відповідач розпорядився отриманими коштами на власний розсуд. Крім того, 18.03.2025 відповідач здійснив частковий платіж на погашення заборгованості в сумі 75,00 грн, що свідчить про його обізнаність з умовами договору та вчинення дій на його виконання. Водночас у повному обсязі взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав.
Вирішуючи питання про те, чи настав строк виконання зобов`язання з повернення суми кредиту, суд виходить з такого. Пунктом 7.2 договору передбачено повернення суми кредиту протягом 30 календарних днів після закінчення строку дії договору або його дострокового розірвання, а п. 7.3 визначено кінцеву дату повернення кредиту - 03.03.2030. Разом з тим кредитор припинив нарахування процентів 29.08.2025 та відніс усю суму кредиту до простроченої заборгованості, що підтверджується розрахунком ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» і випискою з особового рахунку позивача, а відступлення права вимоги здійснювалося саме як відступлення наявної (простроченої) вимоги. Пред`явлення позивачем цього позову є вимогою про повернення кредиту в розумінні ст. 530 ЦК України, і з дня подання позовної заяви (22.05.2026) до дня ухвалення цього рішення передбачений п. 7.2 договору тридцятиденний строк сплив. За таких обставин строк виконання зобов`язання з повернення суми кредиту на час ухвалення рішення є таким, що настав, а вимога позивача про стягнення 5 300,00 грн - обґрунтованою.
Оцінюючи обґрунтованість заявленого до стягнення розміру процентів у сумі 10 780,46 грн, суд виходить з такого. Згідно з умовами договору загальний строк кредитування становить до 1826 днів (кінцева дата повернення кредиту - 03.03.2030). Договором передбачено дисконтний період тривалістю 30 днів зі зниженою процентною ставкою, після закінчення якого, у разі неповернення кредиту, застосовується базова процентна ставка в розмірі 0,98 % на день. Нарахування спірної суми процентів здійснювалося за період з 01.02.2025 по 29.08.2025, тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування, за фіксованою ставкою, погодженою сторонами при укладенні договору, а денна процентна ставка не перевищує обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування». Суд перевірив наданий розрахунок і визнає його арифметично правильним. За таких обставин нарахування процентів є правомірним.
Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 265,00 грн суд враховує, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом правомірно включають комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту. Зі змісту п.п. 8.4, 8.5 кредитного договору вбачається, що ця комісія має одноразовий характер, нараховується в день видачі кредиту саме за послугу з надання кредиту і не є періодичною платою за обслуговування кредитної заборгованості чи платою за надання інформації про її стан. Тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, щодо нікчемності умов про періодичну комісію до спірних правовідносин не застосовуються. Враховуючи принцип свободи договору (ст. 627 ЦК України) та презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), суд вважає вимогу про стягнення заборгованості за комісією обґрунтованою.
Суд звертає увагу, що в прохальній частині позовної заяви позивач, зазначивши загальну суму до стягнення 16 345,46 грн, серед її складових назвав лише заборгованість за тілом кредиту (5 300,00 грн) та за процентами (10 780,46 грн). Водночас із мотивувальної частини позовної заяви, розрахунків заборгованості, витягу з реєстру прав вимоги та виписки з особового рахунку однозначно вбачається, що заявлена до стягнення сума 16 345,46 грн складається з тіла кредиту, процентів і комісії за надання кредиту в розмірі 265,00 грн, а відмовився позивач від стягнення виключно штрафних санкцій у розмірі 2 650,00 грн (18 995,46 грн - 2 650,00 грн = 16 345,46 грн). З огляду на це стягнення 16 345,46 грн із зазначенням усіх трьох складових не виходить за межі заявлених позовних вимог.
Відповідач не надав суду жодних доказів на спростування правильності нарахувань, не подав власного контррозрахунку та не надав доказів погашення боргу.
Враховуючи, що до позивача на підставі послідовного ланцюга договорів факторингу (від 08.04.2025 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» і від 30.09.2025 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором, і факт цього переходу документально підтверджений витягами з реєстрів прав вимоги, актом прийому-передачі та платіжною інструкцією про оплату відступлення, позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати виконання зобов`язання. Неповідомлення боржника про відступлення права грошової вимоги не звільняє його від обов`язку погасити заборгованість.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі на загальну суму 16 345,46 грн, яка складається з: 5 300,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 10 780,46 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом; 265,00 грн - заборгованості за комісією за надання кредиту.

Щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов таких висновків.
На підтвердження таких витрат позивач надав Договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026, Додаткову угоду № 25771379116 від 21.01.2026, Акт прийому-передачі наданих послуг від 20.03.2026, свідоцтво та довіреність адвоката, відповідно до яких позивачу Адвокатським бюро «ТИМОШЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» в особі адвоката Тимошенка О.О. надано послуги професійної правничої допомоги (складання позовної заяви - 5 000,00 грн, вивчення матеріалів справи - 1 000,00 грн, підготовка адвокатського запиту - 500,00 грн, підготовка клопотання - 500,00 грн) на загальну суму 7 000,00 грн.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Частинами 3, 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Верховний Суд у справі № 873/212/21 дійшов висновку, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих послуг і витраченим часом. Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18 та від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, навіть за відсутності клопотання відповідача про їх зменшення.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини: заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Керуючись критеріями обґрунтованості та співмірності судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а саме того, що заборгованість виникла за договором споживчого кредитування, беручи до уваги, що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а позовна заява є типовою для адвоката, суд визнає обґрунтованим стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за договором кредитної лінії № 893310127 від 01 лютого 2025 року у загальному розмірі 16 345 (шістнадцять тисяч триста сорок п`ять) гривень 46 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 07 серпня 2026 року.

Суддя В.В. Орловський