Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/29/25
Провадження №: 2/332/918/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Блажко У.В. за участі секретаря судового засідання Дубачової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
У січні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі – ТОВ «ФК «ЄАПБ»/позивач) звернулося до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договорів позики, укладених ОСОБА_1 .
Так, 02.02.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 2748985.
Внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань з повернення кредиту у відповідача утворилась заборгованість за договором позики у загальному розмірі 29 925,00 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу – 9000,00 грн, заборгованість за відсотками – 20 925,00 грн.
Між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики від 02.02.2024 № 2748985, укладеним з ОСОБА_1 .
Між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 29.01.2024 укладений кредитний договір позики № 7525741.
Внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань з повернення кредиту у відповідача утворилась заборгованість за договором позики у загальному розмірі 31 292,82 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу – 9 779,02 грн, заборгованість за відсотками – 21 513,80 грн.
За договором факторингу від 27.09.2024 № 27092024, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 29.01.2024 № 7525741.
Отже, позивач вважає, що наділений правом грошової вимоги до відповідача за договором позики від 02.02.2024 № 2748985 та кредитним договором від 29.01.2024 № 7525741 на загальну суму 61 217,82 грн.
Позивач зазначає, що всупереч умов договорів відповідач не виконав своїх зобов`язань та заборгованість за договорами не погасив.
З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути заборгованість та судові витрати з оплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.
Заочним рішенням суду від 16.04.2025 позов задоволено у повному обсязі.
Ухвалою суду від 11.07.2025 вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, через свого представника адвоката Калініна С.К. подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати з правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн. Свої доводи обґрунтовує тим, що позивачем не надано доказів укладення договорів, що б за формою відповідали вимогам цивільного законодавства, відповідно позивачем не доведені факти укладення між сторонами спірних договорів, що свідчить про те, що між ними не погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, сплата процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань.
Також зазначає, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, тому що не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Посилається з цих підстав на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19, від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21, 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19.
Крім того, зауважує, що належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачу певної суми, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема, банківські виписки з рахунків позичальника, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких доказів позивачем до позовної заяви не долучено.
Представник також заперечує щодо розрахунків по договорам, долученим до позову, адже вони не містять усіх складових заборгованості, зокрема, не зазначено бази нарахування процентів, періоду нарахування процентів, розмір процентів, застосованого за період прострочення, даних про внесення відповідачем платежів; щодо відступлення права вимоги, оскільки копії договорів факторингу не містять відомостей щодо передачі права вимоги саме до відповідача. Зазначає, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Посилається і на те, що п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; протягом наступних 120 днів – 1,5 %. У зв`язку з цим вважає незаконним нарахування заборгованості по процентам в розмірі 20 925,00 грн, адже умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5 %, передбачена п. 2.3 договору № 2748985 від 02.02.2024, є нікчемною; вважає незаконним нарахування заборгованості по процентам в розмірі 21 513,80 грн, адже умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,2 %, передбачена п. 1.5.1 договору № 7525741 від 29.01.2024, є нікчемною.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у даній відповіді та позовній заяві. Додатково вказала на правомірність укладення електронного договору з використанням електронного підпису. Саме відповідач як позичальник коштів через свій особистий кабінет подавав заявки на отримання кредитів, тобто саме він був ініціатором. Кредитні договори є дійсними та ніким не оскарженими, відповідачем належним чином зобов`язання не виконані. Щодо перерахування коштів та розрахунку заборгованості звертає увагу суду на те, що фактично відповідач не заперечує факт отримання кредитних коштів, а лише зазначає про факт недоведення позивачем цих обставин, хоча як власник рахунку може подати виписку зі свого рахунку. Вказує на дійсність переходу права вимоги та те, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог. Підписанням реєстру боржників сторони засвідчили передачу права вимоги до боржників. Договір факторингу був дійсний на момент відступлення права вимоги, а тому є правомірним і відповідає чинному законодавству. Окремо заперечує співмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу зі складністю справи. До відповіді на відзив позивачем долучені всі наявні у нього докази, отримані від первісних кредиторів.
Від представника відповідача надійшла заява про виключення документів з числа доказів з посиланням на ст. 83 ЦПК України, згідно якої позивач повинен подати докази разом з позовною заявою. Позивач не повідомляв суд та не зазначав про докази, що не можуть бути подані разом з позовною заявою.
Від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначає, що при зверненні до суду їм не могла бути наперед відома позиція відповідача, його заперечення. Після з`ясування такої позиції позивач в межах строку, наданого ухвалою суду від 11.07.2025, надав до суду заяву по суті, якою є відповідь на відзив, з доказами, що обґрунтовують його позицію.
У відповіді на відзив стороною позивача зазначено про розгляд справи без участі представника, просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.
У відзиві представник відповідача зазначив про розгляд справи без його участі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача витрати з правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн та судового збору за звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення у розмірі 484,48 грн.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.02.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 2748985, відповідно до п. 1 якого Позикодавець (ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів») зобов`язується передати Позичальнику ( ОСОБА_1 ) у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Сума позики відповідно до п. 2.1. становить 9000,00 грн. Строк позики: на 15 днів (п. 2.2. договору). Визначена договором базова процентна ставка становить 2,50% на день, денна процентна ставка на день (застосовується у відповідності до Умов Програми лояльності протягом первісного строку кредитування) – 0,50%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою – 2,70% на день (не застосовується в період воєнного стану у період існування такого обмеження), орієнтована річна процентна ставка – 481,13% річних, орієнтовна загальна вартість позики – 9675,00 грн. 
За приписами п. 3 договору позики Позикодавець надає Позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супровідних послуг. Кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною. 
Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до Договору, розмір процентів за користування кредитом на строк 15 днів становить 675,00 грн. 
Судом встановлено, що дана сума процентів за кредитом вирахувана, виходячи зі зниженої процентної ставки, вказаній у п. 2.3. договору, що становить 0,50%. 
Відповідно до п. 5 договору позики № 2748985 підписанням цього договору відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, а також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit», що розміщені на вказаному сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін, наслідки укладення цього договору йому зрозумілі.
Пунктом 21 цього Договору встановлено, що він укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису Позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором Позичальника згідно із Законом України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника Позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно вимог Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий) кредит, затвердженого постановою НБУ від 03.11.2021 № 113. 
За приписами п. 22 договору за обраними Позичальником параметрами позики Позикодавцем в особистий кабінет та/або на електронну пошту Позичальника надсилається підписана Позикодавцем оферта у вигляді проєкту договору для ознайомлення та узгодження умов разом з електронним повідомленням-пропозицією укласти до8овору. На вказану Позичальником електронну пошту/та або номер телефону надсилається згенерований одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Позичальник, приймаючи пропозицію Позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно-комунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором. Сформовані таким чином електронні підписи Позичальника та Позикодавця накладені на договір. Після підписання такими електронними підписами договору Позикодавець на виконання вимог Постанови НБУ додатково накладає кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу, після чого його умови вважаються прийнятими, а договір є укладеним. Підписаний таким чином договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі.
Договір позики № 2748985, додаток № 1 до Договору були підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором cgu2awz1SH.
З копії договору вбачається, що в реквізитах сторін вказано паспортні дані ОСОБА_1 , його реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер телефону, зареєстроване місце проживання, маска карти НОМЕР_1 . 

Також судом встановлено, що 29.01.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 7525741 про надання споживчого кредиту. 
Відповідно до п. 1.1 договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. Ідентифікація споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет/мобільний застосунок «CreditPlus» у порядку, передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в том числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході (в.т.ч. через месенджери) та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету/мобільного застосунку «CreditPlus».
Відповідно до п. 1.2. якого Кредитодавець (ТОВ «Авентус Україна») зобов`язується надати кредит у гривні у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник ( ОСОБА_1 ) зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Відповідно до п. 1.3 договору сума кредиту становить 10 000 грн, тип кредиту – кредит. Відповідно до п. 1.4 договору строк кредиту – 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 10 днів. Відповідно до п. 1.5 договору тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п. 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить – 2,20% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору.
Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі (п. 1.4. договору). 
Кредит надається у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання платіжної картки № НОМЕР_1 (п. 2.1. договору), яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору.
Паспорт споживчого кредиту від ТОВ «Авентус Україна» містить основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів).
Графіком платежів, що є Додатком № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредитування від 29.01.2024 № 7525741 та невід`ємною його частиною, визначено: дата видачі кредиту 29.01.2024; кількість днів у розрахунковому періоді - 360; сума кредиту за договором – 10 000 грн; сума платежу за розрахунковий період 87 101,00 грн; проценти за користування кредитом 77 010,00 грн, загальна вартість кредиту 87 010,00 грн. Якщо споживачем не будуть виконані умови Договору про отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені у Графіку платежів, будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період 89 200,00 грн; проценти за користування кредитом 79 200,00 грн, загальна вартість кредиту 89 200,00 грн. 
Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 використані електронний підпис одноразовим ідентифікатором «А2246», що відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.
Крім того, Договір від 29.01.2024 № 7525741 містить паспортні дані ОСОБА_1 , його РНОКПП та адресу.
З урахуванням викладеного, оскільки договір позики від 02.02.2024 № 2748985 та договір про надання споживчого кредиту від 29.01.2024 № 7525741 укладені за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариств, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариств, без отримання відповідного ідентифікатора, такі договори не були би укладені, суд доходить висновку, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які оформлені в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що вказані договори у встановленому законом порядку відповідачем оспорювалися чи визнавалися недійсним.
Крім того, відповідач частково виконував свої зобов`язання за договором від 29.01.2024 № 7525741 , що вказує на те, що він фактично прийняв обумовлені у договорі умови кредитування.
З наведених підстав суд відхиляє доводи представника відповідача про неукладення та непідписання відповідачем указаних вище договорів.
Доказів того, що банківська картка № НОМЕР_1 , зазначена і у договорі позики від 02.02.2024 № 2748985, і у договорі про надання споживчого кредиту від 29.01.2024 № 7525741, не належить ОСОБА_1 та на неї не були перераховані кредитні кошти за договорами, стороною відповідача не надані, у зв`язку з чим суд вважає, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Авентус Україна» виконали свої зобов`язання з перерахування кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_1 відповідно до договору позики від 02.02.2024 № 2748985 та договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.01.2024 № 7525741 відповідно. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина 1 статті 519 ЦК України).
Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 14 червня 2021 року укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. 
За приписами п. 1.2. вказаного договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. 
Акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 26 складений та підписаний сторонами 24.06.2024. 
Як вбачається з витягу з реєстру боржників від 24.06.2024 № 26 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 2748985, сума заборгованості за основною сумою боргу – 9000,00 грн, сума заборгованості за відсотками – 20 925,00 грн, сума заборгованості разом – 29 925,00 грн.
Оскільки за умовами укладеного договору факторингу перехід права вимоги пов`язаний з моментом підписання Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, отже, за наявності вказаних доказів суд вважає, що право вимоги до ОСОБА_1 за договором від 02.02.2024 № 2748958 перейшло від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до позивача саме 24.06.2024, тобто після укладення договору позики від 02.02.2024 № 2748985. 

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 27.09.2024 укладений договір факторингу № 27092024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта ТОВ ««Авентус Україна» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. 
За приписами п. 1.2. вказаного договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. 
Акт прийому-передач Реєстру Боржників складений та підписаний сторонами 27.09.2024. 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27092024 від 27.09.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 7525741, сума заборгованості за основним боргом – 9779,02 грн, сума заборгованості за відсотками – 21 513,80 грн, разом – 31 292,82 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики від 02.02.2024 № 2748985 за період з 02.02.2024 по 24.06.2024, складеного ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», розмір заборгованості відповідача за договором становить 29 925,00 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 9000,00 грн та заборгованості за відсотками – 20 925,00 грн. 
Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики від 02.02.2024 № 2748985 за період з 24.06.2024 по 30.11.2024, складеним позивачем, розмір заборгованості відповідача за договором становить 29 925,00 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 9000,00 грн та заборгованості за відсотками – 20 925,00 грн. 
Разом з тим, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним. 
Договір позики від 02.02.2024 № 2748985 був укладений на строк 15 днів, сторонами узгоджений розмір відсотків за користування кредитом. 
Так, у п. 2.3. зазначеного договору зазначений розмір зниженої процентної ставки, що становить 0,50%. У таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до вказаного договору, визначена сума нарахованих процентів, що становить 675 грн. 
Доказів на продовження строку позики позивачем не надано, тому суд доходить висновку, що нарахування процентів за користування кредитом за період, що перевищує 15 днів з дня укладення договору, з використанням іншого розміру відсотків, ніж той, що зазначений у договорі та у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до вказаного договору, є безпідставним. 
За таких обставин суд вважає доведеними вимоги про стягнення заборгованості за договором позики від 02.02.2024 № 2748985 у розмірі 9675,00 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 9000,00 грн та заборгованості за відсотками за період з 03.02.2024 по 17.02.2024 у розмірі 675,00 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 29.01.2024 № 7525741 за період з 29.01.2024 по 26.09.2024, складеного ТОВ «Авентус Україна», розмір заборгованості відповідача за договором становить 31 292,82 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 9779,02 грн та заборгованості за відсотками – 21 513,80 грн. 
Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 29.01.2024 № 7525741 за період з 27.09.2024 по 30.11.2024, складеним позивачем, розмір заборгованості відповідача за договором не змінився і становить 31 292,82 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 9779,02 грн та заборгованості за відсотками – 21 513,80 грн. 
Разом з тим, 22 листопада 2023 року прийнятий Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Разом з цим, частиною 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
Договір про надання споживчого кредиту № 7525741 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений 29 січня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому ТОВ «Авентус Україна» мало привести свою діяльність та документи у відповідності з вимогами цього Закону.
Так, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів 2.5%, протягом наступних 120 днів 1,5%. 
Однак, перехідні положення законопроекту застосовується, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосується особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу 1 цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Зазначене указує на те, що строк, визначений у п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», встановлювався для договорів, укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», якщо строк дії договорів продовжувався після набрання чинності Законом.
Отже, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом від 22.11.2023 № 3498-IX, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Ураховуючи, що Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а договір між сторонами укладено 29.01.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у розмірі 1%.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 29.01.2024 № 7525741, складеного ТОВ «Авентус Україна», Товариство з 29.01.2024 по 06.02.2024 нараховувало ОСОБА_1 проценти за користування кредитом за зниженою процентною ставкою 0,01% відповідно до п. 1.5.2. договору. Таким чином, відповідачу було нараховано процентів за користування кредитом у розмірі 9 гривень, сплачено позичальником 07 лютого 2024 року суму у розмірі 10 гривень, 9,00 гривень з яких направлено на погашення відсотків, а 1,00 грн направлена на погашення тіла кредиту. 
Отже, з 09.02.2024 по 16.02.2024 ТОВ «Авентус Україна» здійснювало нарахування відсотків відповідачу, виходячи з суми заборгованості основного боргу у розмірі 9999,00 гривень. 
Після оплати відповідачем 16.02.2024 суми основного боргу у розмірі 219,98 грн розрахунок процентів за користування кредитом здійснювався ТОВ «Авентус Україна», виходячи із суми заборгованості за основним боргом у розмірі 9779,02 грн у період з 17.02.2024 по 26.05.2024. 
Таким чином, у період після застосування зниженої процентної ставки та сплати заборгованості відповідачем у розмірі 10 гривень, з 09 лютого 2024 року по 16 лютого 2024 року розмір денної процентної ставки, яку мав сплачувати позичальник, ураховуючи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9999,00 грн становить 99,99 грн (1 %), і за вказаний період становить 799,92 грн (99,99 грн х 8 день).
Після часткового погашення суми основного боргу, у період з 17.02.2024 по 26.05.2024 (день, по який здійснювалося нарахування відсотків ТОВ «Авентус Україна» за договором) розмір денної процентної ставки, яку мав сплачувати позичальник, ураховуючи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9779,02 грн становить 97,79 грн (1 %), розмір заборгованості за відсотками за вказаний період становить 9779,00 грн (97,79 грн х 100 днів). 
Загальний розмір заборгованості за відсотками за період з 09.02.2024 по 26.09.2024 (дата, що передує даті переходу права вимоги за договором) становить 10 578,92 грн (799,92 грн + 9779,00 грн).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на погашення відсотків за договором 16.02.2024 сплатив 1759,82 грн, розмір яких має бути вирахуваний із заборгованості за відсотками. Отже, заборгованість ОСОБА_1 за процентами становить 8819,10 грн (10 578,92 грн – 1759,82 грн). 
Отже, суд доходить висновку, що за договором про надання споживчого кредиту від 29.01.2024 № 7525741 з ОСОБА_1 на користь позивача має бути стягнено 18 598,12 грн, з яких заборгованість за основною сумою боргу становить 9779,02 грн, заборгованість за процентами – 8819,10 грн заборгованості 
Ураховуючи, що фактично отримані грошові кошти за договором позики від 02.02.2024 № 2748985 та договором про надання споживчого кредиту від 29.01.2024 № 7525741 у добровільному порядку відповідачем не повернуті, що останнім не спростовано, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 28 273,12 грн. 
Щодо належності та допустимості електронних доказів суд зазначає таке. 
Відповідно до положень частини 1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Відповідно до ч. 2 вищевказаної статті електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
За приписами ч. 3, 5 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом; якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Суд зазначає, що представник відповідача не звертався до суду із клопотанням про витребування у позивача (іншої особи) оригіналів договору позики від 02.02.2024 № 2748985 та договору про надання споживчого кредиту від 29.01.2024 № 7525741, тож у суду не має підстав не брати до уваги паперові копії указаних вище договорів. 

Суд відхиляє заперечення сторони відповідача щодо виключення документів, наданих позивачем, з числа доказів з огляду на таке.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність. 
Так, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено ст. 13 ЦПК України руд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Отже, з урахуванням викладення відповідачем своєї позиції у заяві про скасування заочного рішення та відзиві на позов, позивач мав право вже після подання позову реалізувати своє право довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду відповідних документів. 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. 
Позивачем до стягнення не заявлені витрати на професійну правничу допомогу. 
Представник відповідача просить стягнути витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, у розмірі 7000,00 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правничої допомоги надано стороною відповідача договір № б/н/25 від 18.06.2025 на надання правової допомоги укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича. До договору про надання правничої допомоги укладено додаток № 1 від 18.06.2025.
Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича, необхідних для надання правничої (правової допомоги за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 визначено склад, обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом та загальна вартість яка становить 7000,00 гривень, вказаний акт підписаний адвокатом Калініним С.К. 
Документів, які б підтверджували оплату позивачем послуг за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги від 18.06.2025 відповідачем не надано. 
Суд зауважує, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19. 
Суд зазначає, що критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Разом із тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн є цілком співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволені на 46,18%, у зв`язку з чим судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1398,33 грн. 
Відповідач просив у позові відмовити повністю. З урахуванням часткового задоволення позову (на 46,18%), з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3767,40 грн (7000 грн х 53,82%). 

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 28 273 (двадцять вісім тисяч двісті сімдесят три) гривні 12 коп., а саме:
за договором позики від 02.02.2024 № 2748985 у розмірі 9675 (дев`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп., що складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп.;
за кредитним договором від 29.01.2024 № 7525741 у розмірі 18 598 (вісімнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) гривень 12 коп., що складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 9779 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) гривень 02 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 8819 (вісім тисяч вісімсот дев`ятнадцять) гривень 10 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1398 (одна тисяча триста дев`яносто вісім) гривень 33 коп.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3767 (три тисячі сімсот шістдесят сім) гривень 40 коп.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи http://court.gov.ua/fair.

Учасники справи:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, б. 30, код ЄДРПОУ: 35625014;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя        У. В. Блажко