Справа № 524/7397/26
Провадження №2-о/524/231/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.07.2026 року 
Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:
головуючого судді Ковальчук Т. М., 
за участю секретаря судового засідання Воблікової І. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Департамент «Центр надання адміністративних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, 
УСТАНОВИВ:
У червні 2026 року ОСОБА_1 (далі – заявник, ОСОБА_1 ) звернулася до суду із зазначеною заявою, у якій просила встановити факт належності їй правовстановлюючого документа – свідоцтва про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 , виданого 25 вересня 1996 року Молодіжним житловим комплексом згідно з розпорядженням від 25 вересня 1996 року № 227/6.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що заявник є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . З метою проведення державної реєстрації права власності на квартиру заявниця 09 квітня 2026 року звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно – Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області із відповідною заявою (реєстраційний номер 72470116). Рішенням державного реєстратора Лукашиної Г. О. від 14 квітня 2026 року № 84272056 у проведенні реєстраційних дій відмовлено у зв`язку з наявністю розбіжностей між даними заявника та даними у поданому свідоцтві. Зокрема, встановлено, що у свідоцтві прізвище заявниці зазначено « ОСОБА_5 », тоді як у паспорті громадянки України серії НОМЕР_1 від 22 січня 2026 року, виданому органом 5348, прізвище зазначено « ОСОБА_6 ». Наявність зазначеної розбіжності позбавляє можливості встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Внаслідок помилки у зазначенні прізвища у свідоцтві про право власності та житло заявниця позбавлена можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з відповідною заявою. 
Ухвалою від 29 червня 2026 року суд прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи. 
Заявник у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотаннями, у якому заяву підтримав у повному обсязі та просив проводити судовий розгляд справи без його участі. 
Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд установив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 вересня 1996 року Молодіжним житловим комплексом згідно з розпорядженням від 25 вересня 1996 року № 227/6, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Як убачається з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , власниками вказані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 вересня 1996 року.
У паспорті громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 22 січня 2026 року органом 5348 прізвище, ім`я, по батькові вказано « ОСОБА_1 ». 
Як убачається з рішення про відмову в проведенні реє стрійних дій № 84272056 від 14 квітня 2026 року у проведенні реєстраційних дій було відмовлено у зв`язку з наявністю розбіжностей між даними заявника та даними у поданому свідоцтві. Зокрема, встановлено, що у свідоцтві прізвище заявниці зазначено « ОСОБА_5 », тоді як у паспорті громадянки України серії НОМЕР_1 від 22 січня 2026 року, виданому органом 5348, прізвище зазначено « ОСОБА_6 ».
За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. 
Згідно зі статтею першою Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Як убачається зі змісту частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає, зокрема, справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зокрема, зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.
За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. 
На думку суду, надані заявником документи свідчать про розбіжність у зазначенні імені заявника у паспорті громадянина України та правовстановлюючих документах, виданих на його ім`я. Таким чином, оскільки встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, а встановити цей факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.
Керуючись статтями 247, 263-265, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити заяву ОСОБА_1 .
Встановити факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) правовстановлюючого документа – свідоцтва про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 , виданого 25 вересня 1996 року Молодіжним житловим комплексом згідно з розпорядженням від 25 вересня 1996 року № 227/6.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Т. М. Ковальчук