ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2026 року | справа № 380/11222/26
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84112, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області , у якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.12.2025 №134550033848 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11.11.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ( далі – позивач) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» як працівнику закладів охорони здоров`я. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.12.2025 №134550033848 відмовлено в призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Ухвалою судді від 3 червня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ( далі – відповідач) подав до суду відзив на позовну заяву, в якому з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та вимогами не погоджується повністю. Зазначає про те, що відповідно до пункту 2-1 розділу XV Закону №1058-IV пенсія за вислугу років особам, які станом на 11.10.2017 мали необхідний стаж, призначається за умов, визначених Законом №1788-XII. Пенсії за вислугу років є окремим видом державного пенсійного забезпечення. Позивач 11.11.2025 звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII. Первісно пенсію було призначено, однак за результатами повторної перевірки пенсійної справи встановлено, що спеціальний стаж позивача станом на 11.10.2017 становить 24 роки 10 місяців 01 день, тобто є меншим за необхідні 26 років 6 місяців. У зв`язку з цим ГУ ПФУ в Донецькій області рішенням від 01.12.2025 №134550033848 відмовило у призначенні пенсії за вислугу років. Щодо вимоги про зобов`язання призначити пенсію, відповідач зазначає, що визначення наявності права на пенсію та прийняття відповідного рішення належить до компетенції органу Пенсійного фонду. Суд здійснює контроль за законністю рішень суб`єкта владних повноважень, однак не може підміняти його та перебирати на себе дискреційні повноваження. Відповідно до статті 245 КАС України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише за умови, що всі передбачені законом умови виконані та таке рішення не передбачає права органу діяти на власний розсуд. За наявності дискреції суд зобов`язує орган повторно розглянути питання з урахуванням правової оцінки суду. Отже, у разі встановлення протиправності рішення про відмову належним способом захисту є зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням висновків суду, а не безпосереднє призначення пенсії судом. Крім того, зазначає що позивач пропустив встановлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду в частині вимоги про призначення пенсії з 11.11.2025. Про порушення свого права позивач дізналася не пізніше 01.12.2025 - дати прийняття рішення про відмову, тоді як до суду звернулася лише 02.06.2026. Доказів об`єктивних, непереборних обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду, позивачем не надано. Таким чином, вимога про призначення пенсії з 11.11.2025 заявлена поза межами встановленого законом строку звернення до суду та є передчасною. Водночас вирішення питання про наявність права на пенсію належить до компетенції органу Пенсійного фонду, а суд не вправі підміняти його дискреційні повноваження. Просить відмовити у задоволенні позову.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.
Позивач, звернувся з заявою від 11.11.2025 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 регулює питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
За результатом розгляду заяви від 11.11.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 11.11.2025.
21.11.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області отримало лист Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому останній просив повторно перевірити правильність винесеного рішення, опрацювати електронну пенсійну справу без використання принципів черги та про результат повідомити Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 01.12.2025 № 134550033848 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (на заміну рішення про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ від 19.11.2025 № 134550033848) у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.
Вважаючи рішення від 01.12.2025 № 134550033848 протиправним, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Позивач вважає такі дії протиправними, відтак звернувся із вказаним позовом до суду.
При прийнятті рішення суд керується такими нормами права.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі – Закон №1058-ІV).
Статтею 8 Закону №1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону №1058-IV встановлено умови призначення пенсії за віком. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2023 по 31.12.2023 не менше 30 років.
У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.01.2023 по 31.12.2023 – від 20 до 30 років.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (частина 4).
Згідно з пунктом 16 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відповідно до пункту 2-1 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №№1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015 по 31.03.2016 - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016 по 31.03.2017 - не менше 26 років; з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018 по 31.03.2019 - не менше 27 років; з 01.04.2019 по 31.03.2020 - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 28 років; з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022 по 31.03.2023 - не менше 29 років; з 01.04.2023 по 31.03.2024 - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024 або після цієї дати - не менше 30 років.
За змістом статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01.01.2004.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз викладених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності), для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637.
При цьому, у разі неможливості одержання необхідних документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями) трудовий стаж може бути установлений на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а, від 27.07.2022 у справі №620/3754/18, від 28.01.2025 у справі №300/8132/23.
З матеріалів справи, суд встановив, що позивач з метою призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII звернулася до ГУ ПФ України у Львівській області із заявою від 11.11.2025.
За результатом розгляду заяви від 11.11.2025 № 9145, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 11.11.2025. Згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу, страховий стаж позивача склав 26 років 02 місяці 01 день. Спеціальний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 склав 28 років 07 місяців 02 дні.
Після повторної перевірки електронної пенсійної справи ОСОБА_1 № 134550033848, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було направлено лист від 21.11.2025 № 1300-5304-9/157655 щодо перегляду рішення про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788 ХІІ. За результатом перевірки було встановлено, що спеціальний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 у позивача становить 24 роки 10 місяців 01 день. За результатом перевірки було встановлено, що спеціальний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 у позивача становить 24 роки 10 місяців 01 день. На підставі вищезазначеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 01.12.2025 № 134550033848 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (на заміну рішення про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ від 19.11.2025 № 134550033848) у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.
Разом із тим суд вказує про наступне.
Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 Серії НОМЕР_2 від 1.12.200 позивач :
- 01.09.1995 – 30.06.1999 – навчався у Львівському державному медичному університеті;
- 2.08.1999 прийнята на посаду лікаря- інтерна по стоматології у Червоноградській центральній міській лікарня; 
- 6.02.2001 переведена на посаду лікаря стоматолога у Червоноградській центральній міській лікарня;
- 31.08.2006 звільнена з займаної посади по ст.38 КзПП в зв`язку з переводом у комунальну інфекційну клінічну лікарню м. Львова;
- 1.09.2006 зарахована на посаду лікаря стоматолога у комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна лікарня»;
- 6.09.2021 звільнена з посади лікаря стоматолога у зв`язку із ліквідацією стоматологічного кабінету п.1 ст.40 КзПП України; 
11.10.2021 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.23 ЗУ ЗДССВБ;
- припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.23 ЗУ ЗДССВБ;
- прийнято на посаду лікаря-стоматолога відділення діагностики і тестування КНП ЛОР «Центр спортивної медицини і реабілітації».
Щодо періодів навчання позивача у Львівському державному медичному університеті, суд зазначає про таке.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Пунктом 8 Порядку № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З копії трудової книжки ОСОБА_1 Серії НОМЕР_2 від 1.12.200 вбачається, що з 01.09.1995 – 30.06.1999 позивач навчався у Львівському державному медичному університеті. Вказане підтверджується також Архівною довідкою № 20-45/72т від 13.02.2026. 
Також з 2.08.1999 позивач прийнятий на посаду лікаря- інтерна по стоматології у Червоноградській центральній міській лікарня та з 6.02.2011 переведена на посаду лікаря стоматолога у Червоноградській центральній міській лікарня.
Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до статті 38 Закону України Про професійну (професійно-технічну) освіту, час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Статус навчального закладу слід визначати з огляду на законодавство, що діяло на час навчання особи.
Відповідно до статті 40 Закону України «Про освіту» професійно-технічна освіта забезпечує здобуття громадянами професії відповідно до їх покликання, інтересів, здібностей, а також допрофесійну підготовку, перепідготовку, підвищення їх кваліфікації.
Згідно з статті 41 Закону України «Про освіту» професійними технічними навчальними закладами є: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.
Випускникам професійно-технічних навчальних закладів відповідно до їх освітньо-кваліфікаційного рівня присвоюється кваліфікація "кваліфікований робітник" з набутої професії відповідного розряду (категорії).
Отже, професійно-технічна освіта мала на меті підготовку кваліфікованих робітників робітничих професії.
Водночас, відповідно до статті 42 Закону України «Про освіту», вища освіта забезпечує фундаментальну наукову, професійну та практичну підготовку, здобуття громадянами освітньо-кваліфікаційних рівнів відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей, удосконалення наукової та професійної підготовки, перепідготовку та підвищення їх кваліфікації.
Відповідно до частин 1, 2 статті 43 Закону України «Про освіту», вищими закладами освіти є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.
Відповідно до статусу вищих закладів освіти встановлено чотири рівні акредитації: перший рівень - технікум, училище, інші прирівняні до них вищі заклади освіти; другий рівень - коледж, інші прирівняні до нього вищі заклади освіти; третій і четвертий рівні (залежно від наслідків акредитації) - інститут, консерваторія, академія, університет.
Вищі заклади освіти здійснюють підготовку фахівців за такими освітньо-кваліфікаційними рівнями: молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші вищі заклади освіти першого рівня акредитації; бакалавр - забезпечують коледжі, інші вищі заклади освіти другого рівня акредитації; спеціаліст, магістр - забезпечують вищі заклади освіти третього і четвертого рівнів акредитації.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 10.10.2019 у справі № 676/5212/17.
У матеріалах справи відсутні докази того, що Львівський державний медичний університет на момент навчання позивача відносився до закладів професійної (професійно-технічної) освіти. Тобто, після закінчення закладу освіти позивач здобув не робітничу професію, а отримав підготовку фахівців за освітньо-кваліфікаційними рівнями спеціаліста.
Оскільки позивач навчався у вищому закладі освіти, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (стаття 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту»), проте Львівський державний медичний університет не був закладом професійної (професійно-технічної) освіти, відсутні законні підстави для зарахування до пільгового (спеціального) стажу позивача періодів його навчання з 01.09.1995 – 30.06.1999 та проходження інтернатури по стоматології у Червоноградській центральній міській лікарня з 2.08.1999 по 5.02.2001.
Щодо періоду роботи з 6.02.2001 по 31.08.2006, страховий стаж обчислюється у розмірі 5 років 6 місяців 26 дні, що сторонами не заперечується. 
Стосовно періоді роботи позивача з 1.09.2006 по 6.09.2021 на посаді лікаря-стоматолога у КНП ЛОР «Львівській обласній інфекційній лікарні», суд зазначає про таке. 
Стаття 60 Закону №1788-ХІІ визначає пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах, якою встановлено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже, стаття 60 Закону №1788-ХІІ виокремлює медичні заклади робота в яких зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Таким закладами є: лепрозорні і протичумні заклади охорони здоров`я; заклади (відділення) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД; інші інфекційні заклади (відділення) охорони здоров`я; патолого-анатомічні і реанімаційні відділення закладів охорони здоров`я; заклади з надання психіатричної допомоги.
За визначенням статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»:
- інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення;
- небезпечні інфекційні хвороби - інфекційні хвороби, що характеризуються важкими та (або) стійкими розладами здоров`я в окремих хворих і становлять небезпеку для їх життя та здоров`я;
- особливо небезпечні інфекційні хвороби - інфекційні хвороби (у тому числі карантинні: чума, холера, жовта гарячка), що характеризуються важкими та (або) стійкими розладами здоров`я у значної кількості хворих, високим рівнем смертності, швидким поширенням цих хвороб серед населення;
- джерело збудника інфекційної хвороби (далі - джерело інфекції) - людина або тварина, заражені збудниками інфекційної хвороби.
Із роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України №05.03-18-54/973 від 27.01.2010 слідує, що «інфекційний заклад (відділення)» - це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).
Згідно з роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України (МОЗ) № 05.03-18-54/973 від 27.01.2010 видно, що "інфекційний заклад (відділення)" - це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).
Крім того, Інструкція по санітарно-епідеміологічному режиму і охороні праці персоналу інфекційних лікарень (відділень), затверджена наказом МОЗ СРСР №916 від 04.08.1983, згідно вказівки Міністерства охорони України №165 від 28.05.1996, призначена для головних лікарів і персоналу інфекційних лікарень і інфекційних відділень, а також для працівників санітарно-епідеміологічних та дезінфекційних станцій, та містить ідентичні вимоги і норми щодо режиму та охорони праці працівників інфекційних лікарень (відділень), бактеріологічних і вірусологічних лабораторій інфекційних лікарень та бактеріологічних лабораторій, що обслуговують інфекційні відділення лікарень.
За таких обставин, стаж роботи позивача з 1.09.2006 по 6.09.2021 на посаді лікаря-стоматолога у КНП ЛОР «Львівській обласній інфекційній лікарні», має зараховуватися до спеціального стажу в подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону №1788-XII.
Відтак вказаний стаж позивача за період з 1.09.2006 по 6.09.2021 на посаді лікаря-стоматолога у КНП ЛОР «Львівській обласній інфекційній лікарні» складає 30 років 12 днів.
Стосовно стажу позивача з 20.01.2025 по 05.11.2025 року на посаді лікаря-стоматолога відділення діагностики і тестування КНП ЛОР «Центр спортивної медицини і реабілітації» складає 9 місяців 17 днів, що сторонами не заперечується.
Отже, з урахуванням вище наведеного позивач має необхідний спеціальний стаж роботи більш ніж 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017, що дає йому право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ та пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV. 
Враховуючи вище викладене, суд зазначає , що ефективним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.12.2025 №134550033848 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11.11.2025.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84112, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.12.2025 №134550033848 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11.11.2025, з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84112, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ЄДРПОУ 13486010) 1331 грн 20 коп сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя | Брильовський Роман Михайлович