08.07.26
22-ц/812/1296/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року м. Миколаїв 

справа №489/748/25
провадження №22-ц/812/1296/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О. С.,
за участі:
позивачки – ОСОБА_1 ,
представника позивачки – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Рум`янцевої Н. О. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінбуст», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» про визнання недійсним договору позики, 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала наступним.
Позивачка зазначала, що 24 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «ТОП 1» та невідомою особою, яка видавала себе за ОСОБА_1 , шляхом вчинення шахрайських дій укладено договір позики «Бездоганний» №2209807402-240982 із використанням її особистих даних. 
Між тим, вона ніколи не зверталась до ТОВ «ФК «ТОП 1» за отриманням кредиту, договорів з ним не укладала, грошових коштів за договором не отримувала та повідомила ТОВ «ФК «ТОП 1» про вчинення відносно неї шахрайських дій. 
Так, 21 жовтня 2024 року о 19 год 01 хв невстановлена особа зателефонувала з номеру 093 961 38 59, назвалась представником компанії «Lifecell» і повідомила про технічний збій у мобільному зв`язку. Після чого надала рекомендації позивачці для підтвердження подальшого надання послуг мобільним оператором змінити пароль в мережі зв`язку та нікому його не повідомляти. 
В подальшому вона зробила відповідні дії та отримала смс-повідомлення, про успішну авторизацію в сервісах «Lifecell». 
Втім, вже 24 жовтня 2024 року вона не змогла скористатись телефоном через повну відсутність зв`язку, на що оператор повідомив, що сімкарта з номером 0933607477 не активна та порекомендував перевірити банківські картки, якщо вони прив`язані до цього номеру телефона. 
Вчинивши дії з перевірки вона з`ясувала, що не може зайти до онлайн банкінгу та побачила в застосунку «Дія» повідомлення про погодження надання кредитів, які не отримувала. Після чого звернулась до оператора мобільного зв`язку, органів поліції та повідомила ТОВ «ФК «ТОП 1» на гарячу лінію про вчинення стосовно неї шахрайських дій.
Посилаючись на ці обставини та визнання її потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄДРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, які є беззаперечним свідченням того, що нею спірний договір не укладався та не підписувався, просила визнати його недійсним з підстав, передбачених частиною 3 статті 203, статті 215 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір №2209807402-240982 про надання позики від 24 жовтня 2024 року, укладений між ТОВ «ФК «ТОП 1» та ОСОБА_1 , за яким в подальшому право вимоги передано ТОВ «ФК «Фінбуст».
Стягнуто в солідарному порядку з ТОВ «ФК «Фінбуст» та ТОВ «ФК «Технофінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. 
Стягнуто з ТОВ «ФК «Технофінанс» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою за допомогою належних доказів доведено, що нею спірний договір не укладався та не підписувався, грошей за ним позивачкою не отримано, у зв`язку із вчиненням шахрайських дій невідомими особами, що є підставою для визнання цього договору позики недійсним.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК «Технофінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Товариство посилалося на те, що його не було повідомлено належним чином про дату та час судового засідання, коли було ухвалено судове рішення.
Також відповідач вказував, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що спірний договір є укладеним, у зв`язку з його підписанням позивачкою за допомогою одноразового ідентифікатора відповідно до норм ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Доказів його недійсності позивачкою надано не було. Наявність кримінального провадження, порушеного на підставі звернення позивачки, не є безумовним свідченням про вчинення відносно неї шахрайських дій до винесення судом відповідного вироку у справі.
Не з`ясовано судом і обставини отримання грошей за спірним договором, зокрема, чи не отримана сума позики позивачкою на належну їй платіжну картку.
Щодо солідарного стягнення витрат на правничу допомогу відповідач зазначив, що такі витрати повинні розподілятися пропорційно до задоволених вимог.
В скарзі ТОВ «ФК «Технофінанс» вказувало, що орієнтовний розмір понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції становить 5000,00 грн. 

Доводи інших учасників справи
Позивачкою через представника подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просила змінити рішення суду та визнати спірний договір позики неукладеним.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

21 жовтня 2024 року о 19 год 01 хв невстановлена особа зателефонувала позивачці з номеру 093 961 38 59, назвалась представником компанії «Lifecell» і повідомила про технічний збій у мобільному зв`язку. 
Згідно з скриншотом смс-повідомлень ОСОБА_1 21 жовтня 2024 року о 19:01 отримала повідомлення з кодом для авторизації. Після чого надійшло повідомлення про успішну авторизацію у сервісах «Lifecell» за допомогою Єдиного пароля доступу. Також її було попереджено про те, що якщо вона не здійснювала вхід у сервіси, то треба змінити пароль.
З кредитного звіту Українського бюро кредитних історій станом на 22 листопада 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 24 жовтня 2024 року укладено кредитний договір на споживчі цілі у розмірі 4000,00 грн з ТОВ «ФК «ТОП 1» строком до 07 листопада 2024 року.
З роздруківки оператора мобільного зв`язку «Lifecell» випливає, що 21 жовтня 2024 року о 19 год 01 хв виклик до телефону позивачки було здійснено з вказаного нею номеру телефону НОМЕР_1 з міста Кривий Ріг, Дніпропетровської області.
З роздруківки оператора мобільного зв`язку «Lifecell» за номером телефону НОМЕР_2 , який належав позивачці, вбачається, що з 21 жовтня 2024 року по 24 жовтня 2024 року до 0:35 год локаційно номер телефону перебував за адресою розташування базової станції та азимут: АДРЕСА_1 , аz=80 та АДРЕСА_2 . Починаючи з 24 жовтня 2024 року з 0:37 год локаційно перебував за адресою розташування базової станції та азимуту: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , аz=90. Після чого 24 жовтня 2024 року о 09:52 та о 10:15 здійснено переадресацію на м. Миколаїв, пр-т Миру, 2/7 аz=240 та АДРЕСА_7 та о 15:47 год здійснено вихідний дзвінок за місцем розташування станції: АДРЕСА_8 . 
24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Відділення поліції №2 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з заявою, в якій повідомила, що 24 жовтня 2024 року в період часу з 01:26 до 06:29 год невстановлена особа, шахрайським шляхом, з використанням електронно-обчислювальної техніки, зателефонувавши з номеру 0939613859 та представившись працівником «Lifecell», заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 з банківських карток АТ КБ «ПриватБанк» та карткових рахунків АТ «Райффайзен Банк» на суму 146 425,42 грн та оформила на ім`я останньої кредити у фінансових установах «Швидко гроші» на суму 4000,00 грн, «Є гроші» на суму 10 958,00 грн, «ТОП1» на суму 4000,00 грн, чим заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 165 383,42 грн.
Вказані відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024152040001350 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. 
Постановою слідчого СВ відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області М. Лотарєва від 25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальному провадженні №12024152040001350 від 25 жовтня 2024 року. 
ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФК «ТОП 1» з приводу вчинення шахрайства відносно неї.
19 грудня 2024 року за вих. №1577/24-вих ТОВ «ФК «ТОП 1» надано відповідь, в якій зазначено, що наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення від обов`язку належного виконання умов договору позики. 
03 лютого 2025 року між ТОВ «ФК «ТОП 1» та ТОВ «ФК «Фінбуст» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №2025-02-2ФБ, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «ТОП 1» передало (відступило) ТОВ «ФК «Фінбуст» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінбуст» прийняло належні ТОВ «Фінансова компанія «ТОП 1» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі й до ОСОБА_1 
04 лютого 2025 року між ТОВ «ФК «Фінбуст» та ТОВ «ФК «Технофінанс» укладено договір факторингу №04-02-2025ТФ, відповідно до якого ТОВ «ФК «Фінбуст» передало (відступило) ТОВ «ФК «Технофінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Технофінанс» прийняло належні ТОВ «ФК «Фінбуст» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі й до ОСОБА_1 .

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Щодо доводів відповідача про неналежне повідомлення його про дату та час судового засідання
Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є розгляд судом справи (питання) за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
Частина 1 статті 8 ЦПК України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи. 
Згідно з частиною 5 статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
Відповідно до частини 5 статті 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки – повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Частина 7 статті 14 ЦПК України визначає, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
В умовах воєнного чи надзвичайного стану у разі знеструмлення електромережі суду чи настання інших обставин, які унеможливлюють функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, суд може вручати особі, яка зареєструвала електронний кабінет, будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, у паперовій формі.
З матеріалів справи слідує, що суд першої інстанції направляв відповідачу повідомлення про дату та час судового засідання, яке відбулося 16 квітня 2026 року об 11 год 00 хв, до його електронного кабінету.
Між тим, у призначене судове засідання 16 квітня 2026 року відповідач ТОВ «ФК «Технофінанс» не з`явився, клопотань чи заяв не надав, внаслідок чого суд перейшов до ухвалення судового рішення в порядку частин 4 і 5 статті 268 ЦПК України.
Аналізуючи наведені вище положення ЦПК України, та з огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 25 вересня 2024 року під час розгляду справи №490/9587/18 стосовно того, що особою, не повідомленою про розгляд справи, - є особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала чи не могла знати про розгляд справи, колегія суддів констатує, що відповідач ТОВ «ФК «Технофінанс» не є особою, яку можна вважати необізнаною про наявність відносно неї судового провадження, оскільки товариство було належним чином повідомлено судом через електронний кабінет про дату слухання справи, але не брало участь у ньому виключно за своїм бажанням.
За наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду з підстав, передбачених пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, а доводи, що містяться за цими обставинами у скарзі, поданій ТОВ «ФК «Технофінанс» на рішення суду, вважає безпідставними. 
Щодо розгляду справи по суті позовних вимог
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.
Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, підпис є невід`ємним елементом письмової форми договору, в тому числі електронний підпис. Наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, забезпечувати їх ідентифікацію. 
Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1 статті 215 ЦК України.
Як у частині 1 статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним – не виникли.
Тобто, у разі якщо сторони такої згоди не досягли чи не підписали договір, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Тому правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним.
У справі, що переглядається, позивачка звернулася з вимогою про визнання недійсним договору позики, посилаючись на те, що вона цей договір не підписувала, його умови не погоджувала, дозволу на використання її електронного підпису не надавала.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам 2 та 3 статті 215 ЦК України та висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином, а отже не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16ц констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 не підписувала спірний договір позики від 24 жовтня 2024 року за допомогою електронного підпису, що вбачається із системного аналізу доказів, які свідчать про те, що ідентифікація та верифікація позичальниці, як і підписання нею договору з кредитодавцем ТОВ «ФК «ТОП 1» відбулося без участі позивачки, її волевиявлення та підписання, та не надала письмову згоду на укладення договору шляхом використання її електронного підпису або одноразового ідентифікатора за допомогою наявного у неї номеру мобільного телефону, і своїми діями не сприяла його неправомірному використанню, колегія суддів вважає, що спірний договір позики є неукладеним, внаслідок чого у задоволенні її позову слід відмовити через обрання нею неналежного способу захисту, оскільки неукладений правочин не може визнаватися судом недійсним.
Посилання відповідача на те, що спірний договір є укладеним, на думку колегії суддів, є хибними. Встановлені у справі обставини беззаперечно вказують на те, що місце розташування номеру телефону, який використовувала позивачка як свій, з метою оформлення кредитів через оператора мобільного зв`язку «Lifecell» було змінено протягом декількох хвилин задля ідентифікації та верифікації особи, яка підписала електронний кредитний договір одноразовим ідентифікатором. 
З огляду на велику відстань від міста Миколаєва Миколаївської області до міста Львів Львівської області, що виключає можливість переміщення особи, як вірогідного володільця номеру мобільного телефону, протягом декількох хвилин з метою підписання та укладення спірного кредитного договору, слід дійти «поза розумним сумнівом» висновку, що ідентифікація та верифікація позичальниці, як і підписання нею договору з кредитодавцем відбулося без участі позивачки, її волевиявлення та підписання. І іншого розумного пояснення цим обставинам, крім неправомірного використання номеру телефону з прив`язкою до особистих даних позивачки, з метою отримання кредитних коштів немає. 
В цьому разі слід було встановити чи сприяла позивачка своїми діями чи бездіяльністю втраті чи незаконному використанню ПІН коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Втім, такі докази відповідачами до судових засідань не надані, а на противагу цьому позивачкою доведено, що авторизація у системі мобільного оператора «Lifecell» нею здійснена без надання особистих даних, які можуть її ідентифікувати або верифікувати як особу позичальника, тим паче без сприяння у наданні будь-якого ПІН коду чи іншої банківської інформації за допомогою яких можна підтвердити таку особу.
Усі доводи, що викладені відповідачем стосовно порядку підписання, ідентифікації та верифікації особи позичальниці, а також порядку та процедури укладення електронного кредитного договору, є такими, що не заслуговують на увагу, так як спростовуються неможливістю переміщення та перебування позивачки у місті Львів з метою дистанційного укладення електронного кредитного договору.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору позики у зв`язку з обранням неналежного способу захисту порушеного права. 

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях.
Враховуючи викладене, а також те, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, скасував рішення суду першої інстанції через обрання позивачкою неналежного способу захисту, то наявні підстави компенсування відповідачу за рахунок держави судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 454,20 грн.
Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь ТОВ «ФК «Техфінанс», яка була надана йому у судах першої та апеляційної інстанцій у сумі 5000,00 грн, то вони також підлягають частковому задоволенню. 
На підтвердження своїх вимог товариством надано копію договору про надання правової допомоги № 03/01 від 3 січня 2024 року, укладеного між ним та адвокатом Кшуташвілі В. О. та акт прийому-передачі наданих послуг від 08.05.2025 на суму 5000,00 грн, які складаються з ознайомлення з матеріалами справи, узгодження правової позиції, отримання копій документів тривалістю одна година, вартістю 500,00 грн, складання відзиву на позов та клопотання тривалістю одна година, вартістю 2500,00 грн, складання та подання апеляційної скарги тривалістю дві години, вартістю 2000,00 грн.
Фактичне понесення вказаних витрат підтверджено ТОВ «ФК «Технофінанс» квитанцією до прибуткового касового ордеру №15 від 08.05.2026.
Заяв з приводу неспівмірності заявлених витрат позивачкою не надано.
Тому, враховуючи, що про витрати, які понесені в суді першої інстанції, стороною безпосередньо у суді першої інстанції до ухвалення рішення не заявлялося, а розмір заявлених витрат, що понесло товариство у суді апеляційної інстанції, з огляду на часткове задоволення поданої апеляційної скарги, є підтвердженим та не оспореним позивачкою, колегія суддів вважає за можливе відшкодувати їх за її рахунок на користь товариства у сумі 1000,00 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» задовольнити частково.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінбуст», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» про визнання недійсним договору позики відмовити. 
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» за рахунок держави 454,20 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» 1000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повне судове рішення складено 10 липня 2026 року.