Справа №295/4903/26
Категорія 38
2/295/3385/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючої судді Стрілецької О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач з використанням системи «Електронний суд» звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №170-010-855-2-19-Г від 14.11.2019 у розмірі 102807,44 грн, яка складається з боргу: за кредитом – 57184,67 грн, за процентами – 10387,57 грн, комісія – 35235,20 грн, а також просить стягнути понесені судові витрати. 
Позов обґрунтований тим, що 14.11.2019 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №170-010-855-2-19-Г, відповідно до умов якого останній на підставі заяви на отримання кредиту на споживчі цілі відкрито картковий рахунок, надані грошові кошти в сумі 114400,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 10% річних за користування кредитом та щомісячної комісійної винагороди в розмірі 1,4 % від суми кредиту. 
Представник позивача вказує, що АТ «Мегабанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредитнікошти в строк та на умовах, передбачених договором. 
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 102807,44 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.
У позовній заяві позивач також посилається на те, що згідно зі ст. 512, 514 ЦПК України право вимоги до відповідача за кредитним договором №170-010-855-2-19-Г від 14.11.2019 перейшло до нього на підставі договору №GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03.09.2024, укладеного між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс»; на підставі договору №1/12 про відступлення прав вимоги від 27.12.2024, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та позивачем у справі - ТОВ «ФК Єврокредит».

ІІ. Процедура та позиції сторін
Відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 27.04.2026 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. 
Копія ухвали про відкриття провадження у справі двічі направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем її проживання (а.с. 79), проте поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою", а відтак на підставі п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідач вважається такою, що копію процесуального рішення отримала (а.с. 85-86, 88-89).
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Заяви по суті справи до суду також не надходили.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За правилами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
Судом встановлено, що 14.11.2019 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 шляхом подання і підписання заяви про отримання експрес кредиту на споживчі цілі укладений кредитний договір №170-010-855-2-19-Г (з ануїтетними платежами), на отримання кредиту на суму 114400,00 грн на строк з 14.11.2019 по 13.11.2023 зі сплатою процентів у розмірі 10 % на суму заборгованості та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,4 % від суми кредиту, яка сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця (а. с. 10, 16).
Зі змісту виписки про рух коштів вбачається, що 14.11.2019 на банківський рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 згідно з кредитним договором №170-010-855-2-19-Г від 14.11.2019 перераховані кошти в розмірі 114400,00 грн (а. с. 31-35).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 04.12.2024 у справі №755/4205/14-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, суд вважає, що позивачем на підставі належних доказів, які засвідчили факт здійснення переказу грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 в розмірі, який передбачений умовами кредитного договору, доведено, що відповідач ці кошти отримала та користувалась ними.
Отже, з матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що АТ «Мегабанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість користуватись кредитними коштами в розмірі, передбаченому умовами договору. 

03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг кредит» укладений договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг кредит» за плату належні йому права вимоги до відповідача в сумі 102807,44 грн, що підтверджується змістом самого договору, Витягу з Реєстру боржників до цього Договору від 03.09.2024, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №66895 від 31.07.2024 (а. с. 38-46).
27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг кредит» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладений договір №1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого та Витягу з Реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК Єврокредит» за плату належне йому право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №170-010-855-2-19-Г від 14.11.2019 (а. с. 36-37, 47).
У частині 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням наведеного, на підставі ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «ФК «Єврокредит» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №170-010-855-2-19-Г від 14.11.2019.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Встановивши, що відповідно до умов кредитного договору відповідачка отримала кредитні кошти, судом не встановлено, що вона належним чином виконала свої зобов`язання з їх повернення та сплати інших платежів за договором.
Зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 03.09.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 102807,44 грн, з яких: за тілом кредиту - 57184,67 грн; за відсотками – 10387,57 грн, які нараховані в межах строку кредитування по 02.09.2024, комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 35235,20 грн (а. с. 22).

Вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 57184,67 грн та за відсотками – 10387,57 грн, які нараховані в межах строку кредитування за період з 14.11.2019 по 02.09.2024, суд визнає обгрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено, що відповідачка повернула отримані кредитні кошти та сплатила відсотки за користування ними.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 35235,20 грн.
Суд не погоджується з цією вимогою з огляду на таке.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію.
Водночас, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зроблений правовий висновок, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 зроблений висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що в кредитному договорі №170-010-855-2-19-Г від 14.11.2019 передбачено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду в розмірі 1,4 % від суми кредиту (а. с. 10), позивач просить стягнути комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 35235,20 грн. 
Разом з тим, у кредитному договорі не визначений і не конкретизований перелік послуг, які надає кредитодавець позичальнику, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, не конкретизовано, які послуги надаються відповідачу додатково відповідно до норм Закону України "Про споживче кредитування", за надання яких встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості. 
Беручи до уваги наведені вище обставини, на підставі положень ЦК України, судової практики, суд дійшов висновку, що умови укладеного між сторонами договору, згідно з яким передбачено, що позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту без конкретизації таких послуг, є нікчемними на підставі частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду від 31.07.2025 у справа № 199/441/21 зазначено, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.
У постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у разі встановлення нікчемності умови договору про сплату комісії, правильним є висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії.
З огляду на те, що суд дійшов висновку, що умови укладеного між сторонами договору про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а відтак у задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії в сумі 35353,20 грн слід відмовити.

Проаналізувавши надані позивачем докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач допустила неналежне виконання умов кредитного договору, що призвело до порушення майнових прав позивача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково з підстав, наведених вище по тексту рішення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 57184,67 грн; 10387,57 грн – відсотки, нараховані в межах строку кредитування за період з 14.11.2019 по 02.09.2024, що разом становить 67572,24 грн. У задоволенні вимог про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 35235,20 грн, суд відмовляє за безпідставністю.

V. Розподіл судових витрат 
 
Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1757,20 грн (2662,40 грн х 66% від суми заявлених вимог).
У частині 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 3-5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 11200,00 грн підтверджено змістом договору про надання правничої допомоги №1/07 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК Єврокредит» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», актом приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12071931 від 05.01.2026, згідно з яким адвокатом надані такі послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника - 1200,00 грн; складання, підписання та подання до суду позовної заяви про стягнення боргу - 10000,00 грн (а. с. 49-55).
Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи.
З огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 7392,00 грн (11200 грн х 66% від задоволених вимог)

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 274, 277, 278, 280,354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість за кредитним договором №170-010-855-2-19-Г від 14.11.2019, яка станом на 02.09.2024 становить 67572,24 грн, яка складається із: 57184,67 грн - тіло кредиту, 10387,57 грн - відсотки за користування кредитними коштами, а також стягнути судовий збір у розмірі 1757,20 грн та витрати з надання професійної правничої допомоги в сумі 7392,00 грн. 

У задоволенні вимог про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Еврокредит», місцезнаходження: м. Дніпро, пров. Ушинського, 1, офіс 105; код ЄДРПОУ 40932411.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Стрілецька