ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 307/1761/26 пров. № А/857/40701/26

суддя в 1-й інстанції – Бряник М.М.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кушнір В.О., 
суддів Боршовського Т.І., Ільчишин Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2026 року у справі №307/1761/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
1.1. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправної та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
1.2. КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Тячівським районним судом Закарпатської області рішенням від 22 травня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
1.3. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував того, що відповідач порушив норми матеріального та процесуального права. 
Апелянт зазначає, що 15.04.2026 року рухався на автомобілі марки "Мерседес Бенц" д.н.з. НОМЕР_1 в смт.Буштино по вулиці Головній у напрямку м.Хуст. з дозволеною швидкістю 70 км/год., що не перевищувало максимально дозволену 20+50 км/годину. У подальшому проїхавши другий світлофор його було зупинено працівником патрульної поліції, через перевищення швидкості, яке він фіксував на прилад який тримав у руках, який не був стаціонарним чи фіксованим. Позивач наполягає, що швидкісного режиму не порушував, фіксація перевищення швидкості була виміряна лазерним приладом ТриСаm некоректно, так як вказаний прилад знаходився у нього в руках, не був стаціонарно вмонтований, в результаті чого і сталася похибка у вимірюванні. Окрім цього поліцейський не надав докази того, що у зоні дії дорожнього знаку було зафіксовано перевищення швидкості, також справа про вчинення адміністративного правопорушення на місці не розглядалася, чим позивача було позбавлено можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими статтею 286 КУпАП, порушено вимоги процедури розгляду справи, установленої статтями 278-279 КУпАП, а саме не представився, не оголосив, яка справа підлягає розгляду, не роз?яснив права і обов?язки, не провів дослідження доказів, не проводив відео фіксацію, та не запитав про наявність чи відсутність клопотань, також відсутні докази вини позивача, відсутній склад правопорушення, а тому вказана постанова підлягає до скасування.
1.4.ПОЗИЦІЯ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідач скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
1.5. МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання у зв`язку з чим на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню.
ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
2.1 ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно із копією постанови інспектора 1 взводу 4 роти УПП бат. Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Бубряк Андрія Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серія ЕНА №7028328 від 15.04.2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. за те, що 15.04.2026 року о 11:42 в селищі Буштино, дорога Н-09 87 км, водій, керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 102 км/год в межах населеного пункту с.Буштино, де максимально допустима швидкість для руху 50 км/год., чим перевищив максимально допустиму швидкість для руху в населеному пункті на 52 км/год. Швидкість руху вимірювалася за допомогою приладу Трукам ТС008427 (а.с.8).
Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із позовом до суду.
2.2. ДОВОДИ ТА МОТИВИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.
Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч.2 ст.258 КУпАП).
Згідно з ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 р. №1395.
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).
Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною четвертою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2 розділу ІІІ).
Частиною 4 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).
Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 122 КУпАП, яка передбачає, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 15.04.2026 позивач, керуючи транспортним засобом MERSEDES-BENZ, д.н.з. НОМЕР_2 , в населеному пункті с.Буштино рухався зі швидкістю 102 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 52км/год, чим та порушив п.12.4 ПДР. Швидкість зафіксована приладом TruCam LTI 20/20 №ТС000676, на відстані 363,5 м на автомобілі саме позивача.
Зазначений доказ (TruСАМ LTI 20/20 №ТС008427) суд визнає допустимим доказом з огляду на те, що у постанові зазначено, який технічний прилад застосовувався при вимірюванні швидкості та вказано про фіксування на портативний пристрій та TruCam ТС008427, що свідчить про правомірність застосування такого лазерного вимірювача швидкості.
Наданий відповідачем відеозапис та фото з приладу TruCam LTI 20/20 №ТС008427 свідчать про те, що транспортний засіб MERSEDES-BENZ, д.н.з. НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 102 км/год в населеному пункті с.Буштино, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше ніж на 52 км/год.
З наданого відеозапису суд встановив, що твердження позивача про те, що йому не було роз`яснено прав спростовується наявним в матеріалах справи відеозаписом, де на 0:01:28 хв. видно, що працівником поліції роз`яснює ОСОБА_1 права передбачені ст.ст. 268, 289 КУпАП. Заяв чи клопотань від ОСОБА_1 не надходило.
Також, з відеозапису вбачається, що позивач заперечень щодо зафіксованої швидкості, із якою рухався, не висловив, так само не заперечував проти факту того, що рухався в населеному пункті. 
Отже, відповідачем на виконання покладеного на нього обов`язку доказування, регламентованого частиною другою статті 77 КАС України, доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке останнього було притягнуто до відповідальності.
У свою чергу, лазерний вимірювач швидкості руху TruCam LTI 20/20 №ТС008427 має допустиму похибку при вимірюванні швидкості руху в ручному режимі +/- 2 км/год. Навіть з урахуванням вказаної похибки під час використання ручного режиму, позивач все одно рухався з перевищенням встановленого обмеження швидкості руху у населеному пункті.
Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбачених частиною четвертою статті 122 КУпАП, а доводи позивача не спростовують висновки поліцейського.
Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статтею 122 КУпАП.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови серії ЕНА №7028328 від 15.04.2026.
Щодо доводів позивача про те, що відповідачем застосовано прилад TruCam в ручний спосіб, а не в автоматичному режимі, що не відповідає вимогам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як зазначалось, факт вчинення адміністративного правопорушення зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruСАМ LTI 20/20 №ТС008427.
Так, лазерний вимірювач швидкості TruСАМ LTI 20/20 №ТС008427 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Правомірність використання відповідачем технічного приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20 №ТС008427, підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/33842, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 07.02.2024, чинне до 09.05.2026, відповідно до якого лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruСАМ LTI 20/20 №ТС008427 за результатами повірки відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань від 2 км/год. до 320 км/год. Максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі складає ± 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.
Також правильність використання приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20 №ТС008427, виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку №04/05/02-1179/ВС1 від 15.12.2023, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES, визначений п.5.1 ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 (у режимі ЕСВ, визначеному ДСТУ ISO/IES 10116, із довжиною ключа 128 біт). Термін дії експертного висновку до закінчення дії правового режиму воєнного стану та шість місяців після його закінчення.
Так, із тексту апеляційної скарги вбачається, що позивач, посилаючись на положення статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», вказує, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото - і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото - і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам статті 40 названого Закону.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Отже, вказаною нормою не встановлено обмежень щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam в ручному режимі.
Крім цього, правомірність використання приладу TruCam саме в ручному режимі підтверджується листом Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» Міністерства економічного розвитку та торгівлі (ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ») від 01.07. 2025 №№ 22-38/30, відповідно до якого лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання.
Можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання) та не суперечить вимогам законодавства.
Отже, використання приладу TruCam відбувається у автоматичному режимі як у мобільному, так і у статичному положенні, а тому користування приладом у ручному режимі не є порушенням. При цьому, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.
З огляду на викладене, доводи позивача, що використання приладу TruCam у ручному режимі суперечить вимогам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», є безпідставними.
Також безпідставними є доводи апелянта про те, що вимірювання швидкості руху працівниками поліції здійснювалось не в межах дії знаку 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху", оскільки дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» є обов`язковим лише при фіксації правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі (камер автофіксації), про що зазначено у п.5 Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 р. №833.
Дорожній знак 5.76, передбачає: «Інформування учасників дорожнього руху про фіксацію (фотозйомку або відеозапис) фактів адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху стаціонарними технічними засобами (приладами контролю) здійснюється не пізніше початку роботи таких технічних засобів (приладів контролю) на визначених місцях (ділянках вулично-дорожньої мережі) шляхом установлення відповідних дорожніх знаків на вулично-дорожній мережі, а також шляхом розміщення відповідних відомостей на офіційних веб-сайтах МВС та Національної поліції.
Слід зазначити, що наявність або відсутність дорожнього знаку 5.76 не звільняє водіїв від обов`язку виконувати вимоги ПДР щодо дотримання швидкості руху саме у населених пунктах.
Пункт 14.7.67 Національного стандарту України ДСТУ 4100-2021 визначає, що дорожній Знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» застосовують для позначення ділянок доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Для зазначення довжини ділянки дороги, на якій можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, знак 5.76 застосовують із табличкою 7.2.1. Дозволено довжину ділянки зазначати у нижній частині знака 5.76.
Встановлення дорожнього знаку 5.76 передбачається, якщо порушення фіксуються за допомогою автоматичної системи вимірювання швидкості (камери автоматичної фіксації). Встановлення даного дорожнього знаку перед використанням приладу TruCAM має рекомендаційний характер і законодавством не передбачено обов`язковість їх встановлення.
Отже, обставини наявності чи відсутності дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.
Таким чином доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
2.3. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2026 року у справі №307/1761/26 ухвалене на підставі правильно встановлених обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для його скасування або зміни.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, —

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2026 року у справі №307/1761/26 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя | | В. О. Кушнір
судді | | Т. І. Боршовський
| | Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 09.09.26