ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

02.09.2026 Справа № 905/404/26 

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,
розглянувши матеріали справи
за позовом: Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Дружківка 
до відповідача: Фізичної-особи підприємця Полякова Кирила Олександровича, м.Дніпро
про стягнення 70121,96 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

Суть справи: Позивач, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго», м.Дружківка, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Фізичної-особи підприємця Полякова Кирила Олександровича, м.Дніпро про стягнення 70121,96 грн, з яких: 69105,06 грн - заборгованість за поставлену теплову енергію, 1016,90 грн - заборгованість за абонентське обслуговування. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії як публічного договору приєднання, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за поставлену теплову енергією, спожиту на загальнобудинкові потреби, а також нараховану абонентську плату.
Ухвалою суду від 29.06.2026 позовну заяву Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до відповідача, Фізичної-особи підприємця Полякова Кирила Олександровича про стягнення 70121,96 грн залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків його позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху.
06.07.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява б/н від 06.07.2026 про усунення недоліків з відповідними документами. Також, враховуючи неможливість самостійно надати докази використання відповідачем нежитлового приміщення за місцем постачання теплової енергії у своїй господарської діяльності, позивач заявив клопотання про витребування доказів. 
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/404/26; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області інформацію щодо того, чи була адреса: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Космонавтів, буд. 6, нежитлове приміщення площею 145,9 кв. місцем провадження господарської діяльності фізичної особи – підприємця Полякова Кирила Олександровича у період з 01.01.2022 по 31.05.2026. 
На виконання ухвали суду від 07.07.2026 ГУ ДПС у Дніпропетровській області листом від 15.07.2026 зазначило, що у період з 01.01.2022 по день надання відповіді Поляков Кирило Олександрович перебував/перебуває на обліку в Дніпровській ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, адреса реєстрації за запитуваний період не змінювалась – 49000, м.Дніпро, Шевченківський район, вул. Старокозацька, буд. 48. Додатково вказано, що повідомлень та заяв про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (за формою №20-ОПП) за весь період діяльності не надходили.
Від відповідача 17.07.2026 отримано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що дана справа не належить до господарської юрисдикції, адже позивач не довів зв`язок спору з господарською діяльністю відповідача. Також, відповідач проти позову заперечує, посилаючись на недоведеність позивачем підстав та розміру заявленої заборгованості, відсутність належних доказів договірних відносин і приєднання до договору, ненадання доказів фактичного обсягу спожитої теплової енергії та обґрунтованого розрахунку заборгованості. Зазначає про відсутність опалення у спірному приміщенні, що підтверджується актами обстеження та довідкою 2009 року, і заперечує належність поданих позивачем односторонніх документів як доказів. Визначено орієнтовний розрахунок судових витрат у вигляді отриманої правничої допомоги на рівні 15000,00 грн.
20.07.2026 судом отримано відповідь на відзив, у якій позивач проти доводів відповідача щодо непідсудності спору господарському суду, зазначивши, що відповідач має статус фізичної особи-підприємця, є власником нежитлового приміщення, а спірні правовідносини пов`язані з постачанням теплової енергії до багатоквартирного будинку та господарським використанням нерухомого майна. Щодо неналежності актів приймання-передачі та відсутності підпису відповідача позивач зазначив, що такі акти є одним із доказів у сукупності з договором, рахунками, розрахунком заборгованості та іншими документами, а обов`язок оплатити надані послуги не залежить виключно від підписання акта споживачем. Позивач вказав, що відповідач не спростував факт постачання теплової енергії, правильність її обсягу чи розрахунку та не надав контррозрахунку. Позивач також заперечив доводи про відсутність доказів укладення договору та відкриття особового рахунку, посилаючись на спеціальний порядок укладення індивідуального публічного договору приєднання у сфері житлово-комунальних послуг. На думку позивача, відсутність окремої заяви-приєднання чи документа про відкриття особового рахунку не спростовує існування договірних правовідносин та обов`язку відповідача оплачувати відповідні послуги. Щодо відсутності вузла комерційного та розподільного обліку позивач зазначив, що законодавством та Методикою №315 передбачено порядок розрахункового визначення та розподілу обсягу теплової енергії у будинках, не обладнаних відповідними вузлами обліку. При цьому власники нежитлових приміщень, у тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, не звільняються від участі у витратах на теплову енергію, спожиту на загальнобудинкові потреби. Позивач заперечив проти доводів щодо неналежності актів між КП «Комсервіс» Дружківської міської ради та ВО «Дружківкатепломережа», зазначивши, що вони подані не як підстава виникнення грошового зобов`язання відповідача, а як докази факту постачання теплової енергії до будинку та функціонування системи теплопостачання. Щодо строків подання цих доказів позивач пояснив, що документи були подані на виконання ухвали суду від 29.06.2026. Стосовно доводів про відсутність обґрунтованого розрахунку ціни позову позивач зазначив, що до позовної заяви було додано детальний розрахунок заборгованості із зазначенням періодів, обсягів, вартості послуг та складових заявленої до стягнення суми. На доводи відповідача про відсутність централізованого опалення у належному йому приміщенні позивач вказав, що предметом спору є плата за теплову енергію, спожиту на загальнобудинкові потреби, а не опалення внутрішнього об`єму приміщення. Документи 2008– 2009 років, на думку позивача, не спростовують обов`язку відповідача брати участь у витратах на загальнобудинкові потреби за спірний період.
Також, 20.07.2026 судом отримано додаткові пояснення позивача у яких зазначив, що надана Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області інформація про відсутність повідомлень за формою №20-ОПП щодо спірного об`єкта не свідчить про те, що відповідач фактично не використовував нежитлове приміщення у господарській діяльності, оскільки така інформація має обліковий характер і сама по собі не підтверджує та не спростовує факту здійснення господарської діяльності. Позивач вказав, що відповідач є зареєстрованим фізичною особою-підприємцем, власником нежитлового приміщення площею 145,9 кв. м, а його види економічної діяльності, зокрема надання в оренду та експлуатацію нерухомого майна, безпосередньо пов`язані з використанням нерухомості у господарській сфері. При цьому доказів використання спірного приміщення виключно для особистих чи побутових потреб відповідачем не надано. Посилаючись на положення Цивільного кодексу України та правові висновки Верховного Суду, позивач зазначив, що статус фізичної особи-підприємця не створює окремого суб`єкта права власності, а реєстрація нерухомого майна за фізичною особою не виключає можливості його використання у підприємницькій діяльності. Визначальним, на думку позивача, є характер спірних правовідносин, призначення майна та мета його використання. З огляду на сукупність зазначених обставин позивач вважає, що спір має господарський характер та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Додатково, 20.07.2026 позивачем подано клопотання про зменшення судових витрат відповідача.
Від відповідача 21.07.2026 отримано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю даного спору господарському суду.
Позивачем 21.07.2026 подано заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі.
Відповідачем 22.07.2026 подано додаткові пояснення. У поданих поясненнях зазначив, що позивач підтвердив відсутність у будинку вузла комерційного обліку теплової енергії, у зв`язку з чим, на думку відповідача, неможливо визначити загальний обсяг теплової енергії, що підлягає розподілу між споживачами, та арифметично перевірити здійснені нарахування. Посилався на положення Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг та на правові висновки Східного апеляційного господарського суду у справах № 917/2248/25 та № 922/780/26 щодо необхідності можливості математичної перевірки заявленої до стягнення суми. З огляду на наведене просив відмовити у задоволенні позовних вимог та покласти судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, на позивача.
23.07.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення, де він зазначив, що відсутність у багатоквартирному будинку вузла комерційного обліку теплової енергії не унеможливлює визначення її обсягу, оскільки законодавством передбачено розрахунковий спосіб такого визначення. Посилався на положення статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики № 315, відповідно до яких обсяг теплової енергії у разі відсутності вузла комерційного обліку визначається з урахуванням технічних характеристик будинку, теплового навантаження, тривалості постачання та середньомісячної температури зовнішнього повітря, після чого розподіляється між споживачами. Зазначив, що власник нежитлового приміщення з індивідуальним опаленням не звільняється від участі у витратах на загальнобудинкові потреби опалення, а нарахування відповідачу здійснені саме щодо відповідної частки таких витрат. Посилання відповідача на судові рішення у справах №917/2248/25 та № 922/780/26 позивач вважає необґрунтованими, оскільки у цій справі надано детальний розрахунок із зазначенням вихідних даних, нормативних показників, тарифів та сум за кожний розрахунковий період, що, на думку позивача, забезпечує можливість його арифметичної перевірки. Просив долучити пояснення до матеріалів справи та врахувати їх під час розгляду спору.
23.07.2026 судом отримано додаткові пояснення відповідача у яких він вказує, що позивач визнав відсутність у будинку вузла комерційного та розподільного обліку теплової енергії. Посилаючись на положення Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», вважає, що така відсутність суперечить вимогам законодавства щодо оснащення будівель вузлами комерційного обліку та унеможливлює правомірне нарахування плати за теплову енергію. Також відповідач посилається на судову практику щодо необхідності можливості арифметичної перевірки розміру заявленої до стягнення заборгованості. У зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову.
У додаткових поясненнях від 27.07.2026 позивач заперечив доводи відповідача щодо незаконності нарахувань у зв`язку з відсутністю у будинку вузла комерційного обліку теплової енергії. Зазначив, що відсутність такого вузла не припиняє надання послуги та не звільняє власників приміщень від оплати частки теплової енергії на загальнобудинкові потреби. Позивач послався на Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Правила № 830 та Методику № 315, зазначивши, що за відсутності вузла комерційного обліку обсяг теплової енергії визначається розрахунковим шляхом відповідно до Методики № 315. Також позивач вказав, що приміщення відповідача законно відключене від внутрішньобудинкової системи опалення, однак це не звільняє його від участі у витратах на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та функціонування внутрішньобудинкової системи. Позивач зазначив, що факт постачання теплової енергії підтверджується актами підключення та відключення будинку, а нарахування відповідачу здійснювалися лише за його частку загальнобудинкових витрат. 
Від відповідача 03.08.2026 надійшли додаткові пояснення. Відповідач у додаткових поясненнях послався на ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та постанову Верховного Суду від 05.02.2026 у справі № 927/202/25, зазначивши обов`язковість врахування правових висновків Верховного Суду. Відповідач наголосив на відсутності у будинку вузла комерційного та розподільного обліку теплової енергії, послався на ч. 1– 3 ст. 3 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та п. 13 Порядку № 206 і зазначив, що за таких обставин нарахування плати за теплову енергію є незаконними. Також відповідач вказав, що позивач не надав доказів вжиття заходів щодо встановлення вузла обліку, а тому, на його думку, порушив вимоги законодавства. Посилаючись на наведену постанову Верховного Суду, відповідач просив відмовити у задоволенні позову та покласти судові витрати на позивача.
04.08.2026 судом отримано від позивача додаткові пояснення, у яких він заперечив доводи відповідача щодо незаконності нарахувань у зв`язку з відсутністю у будинку вузла комерційного обліку теплової енергії, зазначивши, що спірний будинок був приєднаний до системи централізованого теплопостачання до набрання чинності Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а тому положення ч. 2 ст. 3 цього Закону щодо заборони приєднання без вузла обліку до спірних правовідносин не застосовуються. Послався на п. 2 розділу IV зазначеного Закону щодо строку оснащення раніше приєднаних будівель вузлами комерційного обліку, а також на п. 20 Правил №830 та пп. 11, 12 договору, які передбачають розрахункове визначення обсягу теплової енергії до встановлення такого вузла відповідно до Методики №315. Позивач також вказав, що відсутність вузла розподільного обліку у законно від`єднаному приміщенні відповідача не перешкоджає розподілу теплової енергії на загальнобудинкові потреби, оскільки власники таких приміщень відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" беруть участь у відповідних витратах. Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 05.02.2026 у справі №927/202/25 позивач зазначив про її нерелевантність, оскільки вказана справа стосувалася прийняття на абонентський облік уже встановленого вузла комерційного обліку холодної води та не стосувалася розрахункового визначення обсягу теплової енергії за відсутності такого вузла. Позивач просив врахувати наведені пояснення, відхилити доводи відповідача щодо незаконності нарахувань та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено учасникам справи необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на належне повідомлення учасників справи про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі.
Заявляючи клопотання про закриття провадження у справі відповідач наголошує, що спір не підлягає розгляду господарським судом, оскільки позивач не довів, що спірне нежитлове приміщення використовувалося відповідачем у підприємницькій (господарській) діяльності. Посилаючись, зокрема, на постанову КГС ВС від 12.09.2023 у справі №904/2720/22, відповідач стверджує, що визначальним є характер участі фізичної особи у спірних правовідносинах, а не сам факт її державної реєстрації як ФОП. Сам по собі статус фізичної особи-підприємця, право власності на нежитлове приміщення та наявність відповідних КВЕД не підтверджують господарського характеру спірних правовідносин. Відсутність у контролюючого органу повідомлення за формою №20-ОПП щодо зазначеного приміщення додатково свідчить про відсутність підтверджених даних про використання цього об`єкта у господарській діяльності. Отже, за твердженням відповідача, спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.
Позивач у своїх заперечення проти клопотання про закриття провадження у справі, додаткових поясненнях від 20.07.2026 та відповіді на відзив вказує, що відповідач мав статус ФОП у спірний період, а спірні правовідносини виникли у зв`язку з належним йому нежитловим приміщенням, а не житлом чи задоволенням особистих побутових потреб. Нежитловий характер приміщення та його об`єктивне призначення для використання у господарській діяльності є істотними обставинами при визначенні характеру спору. В ЄДР серед видів діяльності відповідача зазначено КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, тобто діяльність безпосередньо пов`язана з використанням нерухомості. Спір стосується надання комунальної послуги до нежитлового об`єкта та стягнення плати за теплову енергію, спожиту на загальнобудинкові потреби. Тому вирішальним є не лише формальний статус власника, а характер конкретних спірних правовідносин. Вказує, що відповідач, заперечуючи юрисдикцію, не надав доказів, що спірне нежитлове приміщення використовувалося виключно для особистих або побутових потреб і не було пов`язане з його господарською діяльністю. Позивач не заперечує факт, встановлений відповіддю контролюючого органу, а саме відсутність у податковому органі відповідного повідомлення за формою №20-ОПП. Водночас із цієї обставини не випливає юридично значущий висновок про те, що спірне приміщення фактично не використовувалося відповідачем у господарській діяльності. Відповідь ГУ ДПС підтверджує лише відсутність у контролюючого органу відповідного повідомлення та не містить висновку про невикористання відповідачем приміщення, припинення ним господарської діяльності за відповідною адресою або використання приміщення виключно для особистих чи побутових потреб. Водночас позиція Верховного Суду підтверджує необхідність розмежовувати сам факт наявності статусу ФОП та характер конкретних правовідносин: ВП ВС зазначає, що статус підприємця сам по собі не означає господарського характеру всіх спорів за участю особи. Саме тому у цій справі обґрунтування юрисдикції будується не лише на статусі відповідача, а на сукупності наведених обставин. 
Дослідивши доводи учасників справи суд виходить з наступного.
Згідно з положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Паво кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 Цивільного кодексу України.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Позивач, тобто особа, яка подала позов, реалізуючи своє право на судовий захист, визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, зважаючи на власне суб`єктивне уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.
У свою чергу суд перевіряє доводи позивача і, залежно від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) суд, «встановлений законом», має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Згідно пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, у тому числі спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім прямо визначених законом винятків.
Як встановлено судом за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач, Поляков Кирило Олександрович є фізичною особою-підприємцем, дата реєстрації 01.06.2011, номер запису 22240000000077718.
Зареєстрованими видами діяльності (КВЕД), зокрема, є:
68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна;
68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний).
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №320775865 від 21.01.2023 Поляков Кирило Олександрович є власником нежилого приміщення загальною площею 145,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №570 від 12.10.2011 (реєстраційний номер майна 8465564).
Відповідно до ухвали Господарського суду Донецької області від 07.07.2026 у справі №905/404/26 судом витребувано у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області інформацію того, чи була адреса: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення площею 145,9 кв. місцем провадження господарської діяльності фізичної особи – підприємця Полякова Кирила Олександровича у період з 01.01.2022 по 31.05.2026.
На виконання ухвали суду ГУ ДПС у Дніпропетровській області листом від 15.07.2026 зазначило, що у період з 01.01.2022 по день надання відповіді Поляков Кирило Олександрович перебував/перебуває на обліку в Дніпровській ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, адреса реєстрації за запитуваний період не змінювалась – АДРЕСА_2 . Додатково вказано, що повідомлень та заяв про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (за формою №20-ОПП) за весь період діяльності не надходили.
Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.
Так, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.03.2023 у справі № 904/587/22 зазначено:
«Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин».
Також Верховний Суд наголосив, що для визначення юрисдикції господарського суду має значення «суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності».
Таким чином, питання юрисдикції у цій справі не може вирішуватися виключно шляхом формального встановлення того, що право власності на нерухомість зареєстроване за відповідачем як за фізичною особою.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2024 у справі № 904/844/24 розглядався аналогічний за своєю природою спір - позов теплопостачального підприємства до ФОП як власника нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та абонентське обслуговування на підставі публічного індивідуального договору.
У цій постанові Верховний Суд, пославшись, зокрема, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18, наголосив, що необхідно встановити, «в якому статусі у спірних правовідносинах» виступає фізична особа.
При цьому Верховний Суд звернув увагу судів на необхідність дослідження саме характеристик нежитлового приміщення, мети його набуття та використання, а також видів економічної діяльності ФОП.
Зокрема, Верховний Суд зазначив, що суд повинен був надати оцінку: «відомостям щодо типу та технічного опису майна», а також з`ясувати, «з якою метою [особа] набув у власність зазначене нерухоме майно, чи було набуття та подальше використання цього приміщення його власником пов`язане з його господарською діяльністю».
Окремо Верховний Суд наголосив на необхідності дослідження витягів з ЄДР щодо видів економічної діяльності ФОП, встановлення того, який саме вид діяльності здійснювався у спірний період та чи передбачає відповідний КВЕД використання нежитлового приміщення у підприємницьких цілях.
Отже, правова позиція Верховного Суду у справі № 904/844/24 фактично спростовує спрощений підхід, за якого відсутність окремого документа про фактичне використання приміщення автоматично означає віднесення спору до цивільної юрисдикції.
Навпаки, Верховний Суд наголосив на необхідності дослідження сукупності обставин, серед яких прямо названо тип нерухомості, мету її набуття та використання, статус ФОП і види його економічної діяльності.
У цій справі така сукупність обставин наявна, адже відповідач у спірний період мав статус фізичної особи-підприємця; має зареєстрований КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний вид діяльності); є власником саме нежитлового, а не житлового приміщення; є власником об`єкта нерухомості, характеристики якого відповідають об`єкту, використання якого охоплюється зазначеним видом підприємницької діяльності.
Відповідно до частин першої та третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Так, відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, втрачає сенс.
Тобто сторона, яка заперечує проти позову чи доводів опонента, зобов`язана наводити власні докази та обґрунтування, а не обмежуватися лише заявами про недоведеність обставин іншою стороною.
Наведені судом обставини у своїй сукупності свідчать про наявність об`єктивного зв`язку спірного майна та спірних правовідносин із діяльністю відповідача як суб`єкта господарювання.
Натомість, відповідачем такі доводи не спростовані, зокрема, не надано доказів відсутності доходів від здійснення підприємницької діяльності саме за вказаною адресою, використання спірного нежитлового приміщення виключно для задоволення власних негосподарських потреб, не вказано і не доведено мети придбання цього приміщення для побутових потреб.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.03.2023 у справі № 904/587/22 Верховний Суд зазначив, що помилковим є висновок про те, що сам лише статус нежитлового майна означає його використання виключно з господарською метою. Верховний Суд наголосив: «статус нерухомого майна «нежитловий» ... не зобов`язує власника використовувати таке майно лише з господарською метою, а відтак і не є критерієм для визначення юрисдикції спору».
Однак із нього не випливає протилежний висновок про те, що за відсутності одного конкретного документа про фактичне використання нежитлового приміщення спір автоматично є цивільним.
У справі № 904/587/22 Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду саме тому, що апеляційний суд не встановив, чи виступає відповідач у спірних правовідносинах як суб`єкт господарювання та чи є спірні правовідносини господарськими, а також не дослідив належним чином відповідні доводи сторони.
Таким чином, зазначена постанова фактично встановлює обов`язок суду провести належний аналіз усіх обставин, а не дозволяє відповідачу обмежитися формальним посиланням на те, що майно зареєстроване за ним як фізичною особою.
Саме лише посилання відповідача на те, що право власності на спірне приміщення зареєстроване за ним як за фізичною особою, не може бути підставою для висновку про цивільну юрисдикцію.
Верховний Суд у постанові від 28.11.2024 у справі № 904/844/24 зазначив, що суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, а чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності, як фізична особа-підприємець.
Однак із цього не випливає, що правовідносини щодо такого майна за будь-яких обставин мають цивільний характер.
Навпаки, у тій самій постанові Верховний Суд звернув увагу на частину першу статті 320 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, та наголосив на необхідності встановлення, чи пов`язане набуття та подальше використання нежитлового приміщення з господарською діяльністю власника.
Отже, реєстрація права власності за фізичною особою відповідає правовій природі ФОП, але сама по собі не визначає юрисдикцію спору.
Визначальним є те, у якому статусі особа виступає у конкретних спірних правовідносинах.
У цій справі таким статусом є статус відповідача як суб`єкта господарювання з 01.06.2011, наявністю у нього КВЕД 68.20, а й характером належного відповідачу нерухомого майна та датою його придбання 12.10.2011 (через 4 місяці після реєстрації підприємницької діяльності щодо надання в оренду нерухомого майна).
У постанові від 28.11.2024 у справі № 904/844/24 Верховний Суд зазначив, що при визначенні юрисдикції необхідно виходити із: суті права та/або інтересу; заявлених позовних вимог; характеру спірних правовідносин; змісту та юридичної природи обставин справи.
У цій справі позивач звернувся до суду не з вимогою щодо особистого житлового споживання відповідача. Спір виник у зв`язку з належністю відповідачу нежитлового приміщення, розташованого у багатоквартирному будинку, та зобов`язанням власника такого приміщення брати участь у витратах на теплову енергію, спожиту на загальнобудинкові потреби.
При цьому відповідач у спірний період мав статус ФОП та здійснював підприємницьку діяльність, серед зареєстрованих видів якої прямо зазначено надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Таким чином, предметом спору є не плата за опалення квартири, яка має очевидне житлове та побутове призначення, а обов`язок власника нежитлового об`єкта нерухомості, який є складовою його майнової сфери та об`єктивно може бути залучений до підприємницької діяльності.
Відповідач фактично будує свою позицію на тому, що позивач не надав окремого доказу, який би підтверджував конкретний спосіб використання спірного приміщення.
Однак питання юрисдикції не може вирішуватися шляхом оцінки одного доказу ізольовано від інших.
Верховний Суд у постанові від 28.11.2024 у справі № 904/844/24 визнав передчасним висновок про цивільну юрисдикцію, оскільки суд апеляційної інстанції не дослідив докази «у їх сукупності», не встановив мету набуття майна, його можливе господарське використання та не надав належної оцінки відомостям про види економічної діяльності ФОП.
Тому у цій справі підлягають оцінці в сукупності: статус відповідача як ФОП у спірний період; характер належного йому майна як нежитлового приміщення; площа та функціональне призначення цього об`єкта; зареєстрований відповідачем КВЕД 68.20; характер послуг, щодо оплати яких виник спір.
З огляду на це довід відповідача про те, що відсутність доказу фактичного використання приміщення у підприємницькій діяльності сама по собі виключає господарську юрисдикцію, не є необґрунтованим.
Отже, у цій справі, на переконання суду, наявна сукупність обставин, яка свідчить про зв`язок спірних правовідносин із діяльністю відповідача як суб`єкта господарювання.
При цьому суд не враховує статус ФОП як єдину підставу господарської юрисдикції, а виходить із сукупності наведених вище обставин, що відповідає критеріям, сформульованим Верховним Судом.
Відтак, підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю спору господарському суду відсутні, а спір підлягає розгляду Господарським судом Донецької області в порядку господарського судочинства у зв`язку з чим клопотання відповідача про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив.
Згідно зі статутом позивача, Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», затвердженим розпорядженням голови облдержадміністрації від 18.01.2001 №30 в редакції розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 25.06.2024 №424/5-24, позивач є юридичною особою публічного права (п. 2.1 статуту); метою діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у вигляді пари та гарячої води споживачам у порядку, встановленому законодавством (п.4.1 статуту).
Позивач наполягає, що між ним та відповідачем, Фізичною особою-підприємцем Поляковим Кирилом Олександровичем діє індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі договір) на нежитлове приміщення, яке розташоване у багатоквартирному житловому будинку за адресою: Донецька обл., м.Дружківка, вул.Космонавтів, буд 6, загальною площею 145,9 кв.м.
Будинок не обладнано вузлом комерційного обліку теплової енергії.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №320775865 від 21.01.2023 Поляков Кирило Олександрович є власником нежилого приміщення загальною площею 145,9 кв.м. за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул.Космонавтів, 6 на підставі договору купівлі-продажу №570 від 12.10.2011 (реєстраційний номер майна 8465564).
Нежитлове приміщення, що належить відповідачу, знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку та відключено від системи централізованого опалення будинку, у зв`язку із цим позивачем здійснено нарахування виключно за послугу з постачання теплової енергії, спожиту на загальнобудинкові потреби опалення та за абонентське обслуговування, які наразі заявлені до стягнення.
Умовами індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено наступне:
- цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі послуга) індивідуальному споживачу (далі споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (пункт 1 договору);
- даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному вебсайті виконавця www.kpdtke.com.ua (пункт 2 договору);
- фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви приєднання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги (пункт 4 договору);
- виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором; обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України “Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання”, та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення; обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення (пункт 5 договору);
- виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього Договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішнього будинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку) (пункт 8 договору);
- обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (п. 11 договору);
- у разі коли будинок на дату укладання цього договору не обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла обліку обсяг споживання послуги у будинку визначається відповідно до Методики розподілу (п. 12 договору);
- споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (Офіційний вісник України, 2019, № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, та Методики розподілу (Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315), що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця www.kpdtke.com.ua. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року) (пункт 30 договору);
- вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному вебсайті виконавця www.nikoblteplo.com.ua. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору, новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному вебсайті (пункт 31 договору);
- розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів, умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно (пункт 32 договору);
- виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги не пізніше ніж за 10 днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватись у електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів (пункт 33 договору);
- споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 договору);
- сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до умов цього Договору або закону (пункт 44 договору);
- договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування, і діє протягом одного року з дати набрання чинності (пункт 51 договору);
- якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (пункт 52 договору);
У позовній заяві та відповіді на відзив зазначено, що на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 04.10.2021 позивачем опубліковано на його офіційному сайті (www.kpdtke.com.ua) текст публічного договору про надання послуг з постачання теплової енергії, а також розміщено супровідну інформацію про тариф, умови якості послуг, плату за абонентське обслуговування тощо.
Позивач наполягає, що надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: Донецька обл., м.Дружківка, вул. Космонавтів, 6, а також послуг з абонентського обслуговування підтверджено актами приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії та рахунками, підписаними актами про підключення житлового будинку до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (у зв`язку з початком опалювального сезону) та актами про відключення житлового будинку від мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (у зв`язку з закінченням опалювального сезону) 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025 та 2025-2026 років.
Позивач зазначає, що у зазначені періоди ним здійснювалось постачання теплової енергії до розташованого за цією адресою житлового будинку, у тому числі місць загального користування, та надавались послуги з абонентського обслуговування, а відповідач мав обов`язок з оплати таких послуг; позивач 08.06.2026 надсилав відповідачу претензію з вимогою погасити заборгованість зі спожитої теплової енергії, яку залишено без відповіді.
Вважаючи, що відповідач порушив умови укладеного договору та вимоги чинного законодавства, не здійснивши належної оплати за надані послуги, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка становить 69105,06 гривень, а також 1016,90 гривень за абонентське обслуговування, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця Полякова Кирила Олександровича означених сум.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви прийняття судового рішення.
Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача вартості наданих послуг з постачання теплової енергії, що спожита на загальнобудинкові потреби та плати за абонентське обслуговування.
У межах даної справи суду належить дослідити: виникнення між сторонами договірних відносин за індивідуальним публічним договором приєднання (спосіб оприлюднення, мовчазний акцепт, момент набрання чинності); наявність і достатність доказів надання та споживання послуг у сезонах 2022-2026 (акти підключення/відключення, рахунки, претензія, акти приймання-передачі, тощо); коректність застосування та правильність розрахунку.
За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
За змістом статей 626, 627, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними у виборі контрагента, укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості. Зміст договору становлять погоджені сторонами умови, а також обов`язкові умови, встановлені актами цивільного законодавства.
Законом або договором може бути встановлено, що окремі умови договорів визначаються відповідно до типових умов договорів (типових договорів) та примірних договорів певного виду (стаття 630 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому підприємець бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг кожному, хто до нього звернеться, а умови такого договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім осіб, яким законом надано пільги. При цьому зміна умов публічного договору приєднання для окремого споживача не допускається, оскільки це призводило б до порушення принципу рівності прав інших учасників таких відносин.
Частиною шостою статті 633 Цивільного кодексу України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать обов`язковим для сторін правилам укладення і виконання такого договору, є нікчемними. 
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Спірні правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який введено в дію з 01.05.2019 та є чинним.
Цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
За наведеними у пунктах 2, 5-6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначеннями:
- виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;
- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;
- індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Так до повноважень Кабінету Міністрів України належать: затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком (частина перша статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до частини сьомої статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Реалізуючі зазначені повноваження, Кабінет Міністрів України постановою від 21.08.2019 № 830 затвердив Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії (далі Правила № 830), які набули чинності 04.09.2019. 
Зазначені Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” (пункт 13 Правил № 830).
Відповідно до статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» співвласники багатоквартирного будинку самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг: укладення індивідуальних договорів кожним співвласником; укладення колективного договору через управителя або уповноважену особу; або укладення договору об`єднанням співвласників як колективним споживачем.
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем (пункт 13 Правил №830).
У розділі VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
У постановах від 18.11.2021 у справі № 908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі № 908/710/23 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність волевиявлення співвласників не звільняє їх від обов`язку оплачувати отримані комунальні послуги за умовами публічного договору приєднання.
Правовідносини між сторонами у цій справі регулюються умовами публічного договору приєднання на надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022.
Розміщення позивачем на своєму офіційному вебсайті тексту типового договору та форми заяви-приєднання відповідає вимогам законодавства і є офертою, яка підлягає акцептуванню споживачем.
Суд вважає, що законодавцем була передбачена «неактивність» споживачів щодо укладання договорів, тому відсутність підписаної заяви-приєднання до договору не передбачає відсутність підстав для укладання договору, оскільки в даному випадку договір є не тільки договором приєднання, але й договором публічним, що не передбачає підписання заяви-приєднання.
Відповідач протягом 30 днів з моменту опублікування такої оферти не скористався правом вибору іншої моделі договірних відносин, чим висловив мовчазну згоду на укладення індивідуального договору відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування підтверджено належними доказами, зокрема.
Згідно рішення виконавчого комітету Дружківської міської ради №1188 від 06.10.2021 «Про початок опалювального періоду 2021-2022 років» встановлено розпочати опалювальний період 2021-2022 років у приватному секторі та багатоповерхових житлових будинках з 16.10.2021 за умови зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до + 8°С та нижче протягом трьох діб.
Відповідно до Акту про підключення житлового будинку до мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з початком опалювального сезону) від 25.10.2021 проведено підключення житлового будинку до мережі теплопостачання за адресою: вул.Космонавтів,6.
Згідно рішення виконавчого комітету Дружківської міської ради №245 від 29.03.2022 «Про закінчення опалювального періоду 2021-2022 років на території Дружківської міської територіальної громади» встановлено закінчити опалювальний період 2021-2022 років у багатоповерхових будинках з 01.04.2022 за умови, що середньодобова температура зовнішнього повітря перевищуватиме протягом трьох діб + 8 °С.
Відповідно до Акту про відключення житлового будинку від мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з закінченням опалювального сезону) від 01.04.2022 проведено відключення житлового будинку від мережі теплопостачання за адресою: вул.Космонавтів, 6.
Згідно розпорядження начальника Дружківської міської військової адміністрації №178 від 07.10.2022 «Про початок опалювального періоду 2022-2023 років у Дружківській міській територіальній громаді в умовах воєнного стану» зобов`язано почати опалювальний період 2022-2023 років у багатоповерхових будинках з 01.11.2022 за умови зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до + 8°С та нижче протягом трьох діб.
Відповідно до Акту про підключення житлового будинку до мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з початком опалювального сезону) від 09.11.2022 проведено підключення житлового будинку до мережі теплопостачання за адресою: вул.Космонавтів, 6.
Розпорядженням начальника Дружківської міської військової адміністрації №46 від 20.03.2023 «Про закінчення опалювального періоду 2022-2023 років у Дружківській міській територіальній громаді в умовах воєнного стану» зобов`язано закінчити опалювальний період 2022-2023 років з 01.04.2023.
Відповідно до Акту про відключення житлового будинку від мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з закінченням опалювального сезону) від 01.04.2023 проведено відключення житлового будинку від мережі теплопостачання за адресою: вул.Космонавтів, 6.
Згідно розпорядження начальника Дружківської міської військової адміністрації №215 від 13.10.2023 «Про початок опалювального періоду 2023-2024 років у Дружківській міській територіальній громаді в умовах воєнного стану» зобов`язано почати опалювальний період 2023-2024 років з 01.11.2023.
Відповідно до Акту про підключення житлового будинку до мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з початком опалювального сезону) від 02.11.2023 проведено підключення житлового будинку до мережі теплопостачання за адресою: вул.Космонавтів, 6.
Згідно розпорядження начальника Дружківської міської військової адміністрації №82 від 22.03.2024 «Про закінчення на території Дружківської міської територіальної громади в опалювального періоду 2023-2024 років умовах воєнного стану» зобов`язано закінчити опалювальний період 2023-2024 років з 01.04.2024 за умови, що середньодобова температура зовнішнього повітря перевищуватиме протягом трьох діб + 8 °С.
Відповідно до Акту про відключення житлового будинку від мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з закінченням опалювального сезону) від 31.03.2024 проведено відключення житлового будинку від мережі теплопостачання за адресою: вул.Космонавтів, 6.
Згідно розпорядження начальника Дружківської міської військової адміністрації №322 від 18.10.2024 «Про початок опалювального періоду 2024-2025 років у Дружківській міській територіальній громаді в умовах воєнного стану» зобов`язано почати опалювальний період 2024-2025 років з 01.11.2024.
Відповідно до Акту про підключення житлового будинку до мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з початком опалювального сезону) від 01.11.2024 проведено підключення житлового будинку до мережі теплопостачання за адресою: вул.Космонавтів,6.
Згідно розпорядження начальника Дружківської міської військової адміністрації №99/203-25 від 26.03.2025 «Про закінчення опалювального періоду 2024-2025 років на території Дружківської міської територіальної громади в умовах воєнного стану» зобов`язано закінчити опалювальний період 2024-2025 років з 28.03.2025.
Відповідно до Акту про відключення житлового будинку від мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з закінченням опалювального сезону) від 27.03.2025 проведено відключення житлового будинку від мережі теплопостачання за адресою: вул.Космонавтів, 6.
Згідно розпорядження начальника Дружківської міської військової адміністрації №390/203-25 від 17.10.2025 «Про початок опалювального періоду 2025-2026 років у Дружківській міській територіальній громаді в умовах воєнного стану» зобов`язано почати опалювальний період 2025-2026 років з 28.10.2025.
Відповідно до Акту про підключення житлового будинку до мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з початком опалювального сезону) від 30.10.2025 проведено підключення житлового будинку до мережі теплопостачання за адресою: вул.Космонавтів,6.
Згідно розпорядження начальника Дружківської міської військової адміністрації №116/203-26 від 24.03.2026 «Про закінчення опалювального періоду 2025-2026 років на території Дружківської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області в умовах воєнного стану» зобов`язано закінчити опалювальний період 2025-2026 років з 26.03.2026.
Відповідно до Акту про відключення житлового будинку від мережі (системи) теплопостачання (у зв`язку з закінченням опалювального сезону) від 26.03.2026 проведено відключення житлового будинку від мережі теплопостачання за адресою: вул.Космонавтів, 6.

На підтвердження розміру заявлених вимог надано акти приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії та виставлені для оплати рахунки, які долучено до позовної заяви, а саме: 
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 122_16008_Off за січень 2022 року на суму 3225,25 грн та рахунок № 122_16008_Off на суму 3225,25 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 222_16008_Off за лютий 2022 року на суму 1628,08 грн та рахунок № 222_16008_Off на суму 1628,08 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 322_16008_Off за березень 2022 року на суму 2498,95 грн та рахунок № 322_16008_Off на суму 2498,95 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 1122_16008_Off за листопад 2022 року на суму 2130,96 грн та рахунок № 1122_16008_Off на суму 2130,96грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 1222_16008_Off за грудень 2022 року на суму 3819,19 грн та рахунок № 1222_16008_Off на суму 3819,19грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 123_16008_Off за січень 2023 року на суму 4030,76 грн та рахунок № 123_16008_Off на суму 4030,76 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 223_16008_Off за лютий 2023 року на суму 3736,00 грн та рахунок № 223_16008_Off на суму 3736,00 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 323_16008_Off за березень 2023 року на суму 3451,46 грн та рахунок № 323_16008_Off на суму 3451,46 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 1123_16008_Off за листопад 2023 року на суму 2972,24 грн та рахунок № 1123_16008_Off на суму 2972,24грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 1223_16008_Off за грудень 2023 року на суму 3140,84 грн та рахунок № 1223_16008_Off на суму 3140,84грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 124_16008_Off за січень 2024 року на суму 3416,05 грн та рахунок № 124_16008_Off на суму 3416,05 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 224_16008_Off за лютий 2024 року на суму 2634,77 грн та рахунок № 224_16008_Off на суму 2634,77 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 324_16008_Off за березень 2024 року на суму 3060,32 грн та рахунок № 324_16008_Off на суму 3060,32 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 1124_16008_Off за листопад 2024 року на суму 3390,25 грн та рахунок № 1124_16008_Off на суму 3390,25грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 1224_16008_Off за грудень 2024 року на суму 3382,73 грн та рахунок № 1224_16008_Off на суму 3382,73грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 125_16008_Off за січень 2025 року на суму 3036,30 грн та рахунок № 125_16008_Off на суму 3036,30 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 225_16008_Off за лютий 2025 року на суму 4299,25 грн та рахунок № 225_16008_Off на суму 4299,25 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 325_16008_Off за березень 2025 року на суму 2623,12 грн та рахунок № 325_16008_Off на суму 2623,12 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 1025_16008_Off за жовтень 2025 року на суму 117,00 грн та рахунок № 1025_16008_Off на суму 117,00грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 1125_16008_Off за листопад 2025 року на суму 2235,53 грн та рахунок № 1125_16008_Off на суму 2235,53грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 1225_16008_Off за грудень 2025 року на суму 4358,47 грн та рахунок № 1225_16008_Off на суму 4358,47грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 126_16008_Off за січень 2026 року на суму 4379,51 грн та рахунок № 126_16008_Off на суму 4379,51 грн;
- Акт приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії № 226_16008_Off за лютий 2026 року на суму 1538,03 грн та рахунок № 226_16008_Off на суму 1538,03 грн.
Акти приймання-передачі підписані тільки з боку позивача.
Вказані акти та рахунки позивач направив відповідачу разом з претензією, що підтверджується описом вкладення та накладною №5220400196395 та фіскальним чеком про відправку поштової кореспонденції від 08.06.2026.
Згідно службової записки начальника КВТ ВО «Дружківкатепломережа» від 30.06.2026 в наслідок аварійної ситуації, що виникла не з вини підприємства, послуга з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою м.Дружківка, вул. Космонавтів, буд. 6 в березні 2026 року не надавалась.
Додатково позивачем надано окремі розрахунки вартості послуги з постачання теплової енергії для приміщення, відключеного від ЦО (центрального опалення), розташованого за адресою: м. Дружківка, вул.Космонавтів, 6, публічний договір приєднання №16008_Off ФОП Поляков Кирило Олександрович по кожному місяцю надання таких послуг за спірний період, які містять помісячне визначення обсягу теплової енергії із зазначенням використаних вихідних даних, зокрема максимального теплового навантаження будинку, тривалості постачаннятеплової енергії, температурних показників, загальної опалюваної площі будинку, площі належного відповідачу приміщення та частки теплової енергії, віднесеної на загальнобудинкові потреби опалення.

На підтвердження розміру заявлених вимог надано акти приймання-передачі послуг з абонентського обслуговування та виставлені для оплати рахунки, які долучено до позовної заяви, а саме: 
- Акт приймання-передачі №А_122А_16008_Off за січень 2022 року на суму 23,04грн та рахунок №А_122А_16008_Off на суму 23,04 грн;
- Акт приймання-передачі №А_222А_16008_Off за лютий 2022 року на суму 23,04грн та рахунок №А_222А_16008_Off на суму 23,04 грн;
- Акт приймання-передачі №А_322А_16008_Off за березень 2022 року на суму 23,04грн та рахунок №А_322А_16008_Off на суму 23,04 грн;
- Акт приймання-передачі №А_422А_16008_Off за квітень 2022 року на суму 23,04грн та рахунок №А_422А_16008_Off на суму 23,04 грн;
- Акт приймання-передачі №А_522А_16008_Off за травень 2022 року на суму 23,04грн та рахунок №А_522А_16008_Off на суму 23,04 грн;
- Акт приймання-передачі №А_622А_16008_Off за червень 2022 року на суму 23,04грн та рахунок №А_622А_16008_Off на суму 23,04 грн;
- Акт приймання-передачі №А_722А_16008_Off за липень 2022 року на суму 23,04грн та рахунок №А_722А_16008_Off на суму 23,04 грн;
- Акт приймання-передачі №А_822А_16008_Off за серпень 2022 року на суму 23,04грн та рахунок №А_822А_16008_Off на суму 23,04 грн;
- Акт приймання-передачі №А_922А_16008_Off за вересень 2022 року на суму 23,04грн та рахунок №А_922А_16008_Off на суму 23,04 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1022А_16008_Off за жовтень 2022 року на суму 21,36грн та рахунок №А_1022А_16008_Off на суму 21,36 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1122А_16008_Off за листопад 2022 року на суму (-)9,96грн та рахунок №А_1122А_16008_Off на суму (-) 9,96 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1222А_16008_Off за грудень 2022 року на суму 21,36грн та рахунок №А_1222А_16008_Off на суму 21,36 грн;
- Акт приймання-передачі №А_123А_16008_Off за січень 2023 року на суму 21,36грн та рахунок №А_123А_16008_Off на суму 21,36 грн;
- Акт приймання-передачі №А_223А_16008_Off за лютий 2023 року на суму (-) 41,06грн та рахунок №А_223А_16008_Off на суму (-) 41,06 грн;
- Акт приймання-передачі №А_323А_16008_Off за березень 2023 року на суму 21,36грн та рахунок №А_323А_16008_Off на суму 21,36 грн;
- Акт приймання-передачі №А_423А_16008_Off за квітень 2023 року на суму 21,36грн та рахунок №А_423А_16008_Off на суму 21,36 грн;
- Акт приймання-передачі №А_523А_16008_Off за травень 2023 року на суму 21,36грн та рахунок №А_523А_16008_Off на суму 21,36 грн;
- Акт приймання-передачі №А_623А_16008_Off за червень 2023 року на суму 21,36грн та рахунок №А_623А_16008_Off на суму 21,36 грн;
- Акт приймання-передачі №А_723А_16008_Off за липень 2023 року на суму 21,36грн та рахунок №А_723А_16008_Off на суму 21,36 грн;
- Акт приймання-передачі №А_823А_16008_Off за серпень 2023 року на суму 21,36грн та рахунок №А_823А_16008_Off на суму 21,36 грн;
- Акт приймання-передачі №А_923А_16008_Off за вересень 2023 року на суму 21,36грн та рахунок №А_923А_16008_Off на суму 21,36 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1023А_16008_Off за жовтень 2023 року на суму 28,07 грн та рахунок №А_1023А_16008_Off на суму 28,07 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1123А_16008_Off за листопад 2023 року на суму 28,07 грн та рахунок №А_1123А_16008_Off на суму 28,07 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1223А_16008_Off за грудень 2023 року на суму (-) 68,41 грн та рахунок №А_1223А_16008_Off на суму (-) 68,41 грн;
- Акт приймання-передачі №А_124А_16008_Off за січень 2024 року на суму 28,07грн та рахунок №А_124А_16008_Off на суму 28,07 грн;
- Акт приймання-передачі №А_224А_16008_Off за лютий 2024 року на суму 28,07грн та рахунок №А_224А_16008_Off на суму 28,07 грн;
- Акт приймання-передачі №А_324А_16008_Off за березень 2024 року на суму 28,07грн та рахунок №А_324А_16008_Off на суму 28,07 грн;
- Акт приймання-передачі №А_424А_16008_Off за квітень 2024 року на суму 28,07грн та рахунок №А_424А_16008_Off на суму 28,07 грн;
- Акт приймання-передачі №А_524А_16008_Off за травень 2024 року на суму 28,07грн та рахунок №А_524А_16008_Off на суму 28,07 грн;
- Акт приймання-передачі №А_624А_16008_Off за червень 2024 року на суму 28,07грн та рахунок №А_624А_16008_Off на суму 28,07 грн;
- Акт приймання-передачі №А_724А_16008_Off за липень 2024 року на суму 28,07грн та рахунок №А_724А_16008_Off на суму 28,07 грн;
- Акт приймання-передачі №А_824А_16008_Off за серпень 2024 року на суму 28,07грн та рахунок №А_824А_16008_Off на суму 28,07 грн;
- Акт приймання-передачі №А_924А_16008_Off за вересень 2024 року на суму 28,07грн та рахунок №А_924А_16008_Off на суму 28,07 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1024А_16008_Off за жовтень 2024 року на суму 29,78 грн та рахунок №А_1024А_16008_Off на суму 29,78 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1124А_16008_Off за листопад 2024 року на суму 29,78 грн та рахунок №А_1124А_16008_Off на суму 29,78 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1224А_16008_Off за грудень 2024 року на суму (-) 56,04 грн та рахунок №А_1224А_16008_Off на суму (-) 56,04 грн;
- Акт приймання-передачі №А_125А_16008_Off за січень 2025 року на суму 29,78грн та рахунок №А_125А_16008_Off на суму 29,78 грн;
- Акт приймання-передачі №А_225А_16008_Off за лютий 2025 року на суму 29,78грн та рахунок №А_225А_16008_Off на суму 29,78 грн;
- Акт приймання-передачі №А_325А_16008_Off за березень 2025 року на суму 29,78грн та рахунок №А_325А_16008_Off на суму 29,78 грн;
- Акт приймання-передачі №А_425А_16008_Off за квітень 2025 року на суму 29,78грн та рахунок №А_425А_16008_Off на суму 29,78 грн;
- Акт приймання-передачі №А_525А_16008_Off за травень 2025 року на суму 29,78грн та рахунок №А_525А_16008_Off на суму 29,78 грн;
- Акт приймання-передачі №А_625А_16008_Off за червень 2025 року на суму 29,78грн та рахунок №А_625А_16008_Off на суму 29,78 грн;
- Акт приймання-передачі №А_725А_16008_Off за липень 2025 року на суму 29,78грн та рахунок №А_725А_16008_Off на суму 29,78 грн;
- Акт приймання-передачі №А_825А_16008_Off за серпень 2025 року на суму 29,78грн та рахунок №А_825А_16008_Off на суму 29,78 грн;
- Акт приймання-передачі №А_925А_16008_Off за вересень 2025 року на суму 29,78грн та рахунок №А_925А_16008_Off на суму 29,78 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1025А_16008_Off за жовтень 2025 року на суму 31,03грн та рахунок №А_1025А_16008_Off на суму 31,03 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1125А_16008_Off за листопад 2025 року на суму (-) 82,15 грн та рахунок №А_1125А_16008_Off на суму (-) 82,15 грн;
- Акт приймання-передачі №А_1225А_16008_Off за грудень 2025 року на суму 31,03грн та рахунок №А_1225А_16008_Off на суму 31,03 грн;
- Акт приймання-передачі №А_126А_16008_Off за січень 2026 року на суму 31,03грн та рахунок №А_126А_16008_Off на суму 31,03 грн;
- Акт приймання-передачі №А_226А_16008_Off за лютий 2026 року на суму 31,03грн та рахунок №А_226А_16008_Off на суму 31,03 грн;
- Акт приймання-передачі №А_326А_16008_Off за березень 2026 року на суму 31,03грн та рахунок №А_326А_16008_Off на суму 31,03 грн;
- Акт приймання-передачі №А_426А_16008_Off за квітень 2026 року на суму 31,03грн та рахунок №А_426А_16008_Off на суму 31,03 грн;
- Акт приймання-передачі №А_526А_16008_Off за травень 2026 року на суму 31,03грн та рахунок №А_526А_16008_Off на суму 31,03 грн.
Акти приймання-передачі підписані тільки з боку позивача.
Вказані акти та рахунки позивач направив відповідачу разом з претензією, що підтверджується описом вкладення та накладною №5220400196395 та фіскальним чеком про відправку поштової кореспонденції від 08.06.2026.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1174 від 25.06.2019 був затверджений Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання (далі - Порядок).
Згідно з п.1.5. Порядку, тарифи формуються для таких категорій споживачів: «населення», «бюджетні установи», «релігійні організації» (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності), «інші споживачі». 
Таким чином, відповідач входить до категорії «інші споживачі».
Тарифи на теплову енергію є регульованими та встановлюються уповноваженим державним органом.
Зазначені у актах та рахунках тарифи затверджені розпорядженнями голови Донецької обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації, а саме:
- розпорядженням №1083/5-21 від 27.10.2021 - у розмірі 2540,13 грн/Гкал (без ПДВ)
- розпорядженням №1309/5-21 від 23.12.2021 - у розмірі 4581,02 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням №477/5-23 від 02.10.2023 - у розмірі 3672,88 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням №85/5-24 від 19.02.2024- у розмірі 3832,23 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням №599/5-24 від 09.09.2024 - у розмірі 3680,16 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням №828/5-24 від 12.12.2024 - у розмірі 3699,06 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням №117/5-25 від 17.02.2025 - у розмірі 3845,18 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням №631/5-25від 22.09.2025 - у розмірі 3739,46 грн/Гкал (без ПДВ);
- розпорядженням №878/5-25 від 18.12.2025 - у розмірі 3777,05 грн/Гкал (без ПДВ).
Зазначені розпорядження, прийняті уповноваженим органом виконавчої влади - головою Донецької обласної державної адміністрації, начальником обласної військової адміністрації, мають нормативний характер, поширюються на відповідну категорію споживачів, до якої належить відповідач (для інших споживачів без індивідуальних теплових пунктів, та оприлюднені на офіційному сайті Донецької ОДА (https://dn.gov.ua), що підтверджує їх загальнодоступність.
Розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуг з постачання теплової енергії у спірний період становив:
- з 01.10.2021 плата за абонентське обслуговування становить 33,74 грн (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 23,04 грн (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії) з ПДВ (наказ ОКП «Донецьктеплокомуненерго» №443 від 30.09.2021 «Щодо плати за абонентське обслуговування»);
- з 01.10.2022 плата за абонентське обслуговування становить 29,15 грн (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 21,36 грн (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії) з ПДВ (наказ ОКП «Донецьктеплокомуненерго» №215 від 14.09.2022 «Щодо плати за абонентське обслуговування»); 
- з 01.10.2023 плата за абонентське обслуговування становить 38,02 грн (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 28,07 грн (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії) з ПДВ (наказ ОКП «Донецьктеплокомуненерго» №243 від 04.09.2023 «Щодо плати за абонентське обслуговування»);
- з 01.10.2024 плата за абонентське обслуговування становить 42,89 грн (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 29,78 грн (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії) з ПДВ (наказ ОКП «Донецьктеплокомуненерго» №211 від 05.09.2024 «Щодо плати за абонентське обслуговування»);
- з 01.10.2025 плата за абонентське обслуговування становить 42,89 грн (будинки, обладнані вузлами обліку теплової енергії) та 31,03 грн (будинки, необладнані вузлами обліку теплової енергії) з ПДВ (наказ ОКП «Донецьктеплокомуненерго» №158 від 29.09.2025 «Щодо плати за абонентське обслуговування»).

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Крім того, частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прямо передбачає, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Ця правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15: сам по собі факт відсутності договору не є підставою для звільнення від оплати за умови реального користування.
У даній справі наявність договірних відносин між сторонами підтверджується запровадженням індивідуального публічного договору приєднання (опублікування його тексту на сайті позивача 04.10.2021; набрання чинності за правилом мовчазної згоди після спливу 30 днів) і фактичним наданням та споживанням послуги, що підтверджується наступними доказами: розпорядженнями про початок та закінчення опалювального сезону, підписаними актами підключення/відключення будинку за сезони 2021/2026; розрахунками вартості послуги з постачання теплової енергії для приміщення відповідача; направленими відповідачу рахунками та актами. 
З огляду на викладене, послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення відповідача за адресою: Донецька обл., м.Дружківка, вул. Космонавтів, буд. 6, загальною площею 145,9 кв.м. у спірний період, надавалися позивачем на підставі укладеного у порядку закону індивідуального договору, умови якого були публічно розміщені на офіційному вебсайті позивача 04.10.2021 та який набрав чинності після спливу 30 днів.
Вказані обставини спростовують доводи відповідача в тій частині, що індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, є неукладеним, оскільки відсутні докази приєднання відповідача до умов такого договору.
Щодо посилань відповідача на відсутність документів про відкриття особового рахунку суд наголошує, що особовий рахунок не є договором та не є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення прав та обов`язків сторін.
Особовий рахунок є виключно обліковим інструментом виконавця послуг, який використовується для проведення нарахувань, здійснення розрахунків та ідентифікації споживача в інформаційній системі підприємства.
Відсутність окремого документа про відкриття особового рахунку не спростовує факту існування договірних відносин. 
Таким чином, відсутність окремої заяви абонента, анкети, індивідуально підписаного договору або документа про відкриття особового рахунку не свідчить про відсутність договірних відносин між сторонами та не звільняє відповідача від виконання обов`язку щодо оплати послуг з постачання теплової енергії, спожитої на загальнобудинкові потреби, відповідно до вимог законодавства та умов публічного договору приєднання.

Щодо правильності нарахувань і розрахунку плати за послугу з постачання теплової енергії, абонентське обслуговування.
Згідно з приписами пункту 3 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" нежитлове приміщення є ізольованим об`єктом у складі багатоквартирного будинку, не належить до житлового фонду та становить самостійний об`єкт нерухомості. Такий статус зумовлює для його власника участь у правовідносинах співвласності спільного майна будинку.
За змістом статті 12 зазначеного Закону до витрат на управління багатоквартирним будинком належать, зокрема, витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.
Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Отже, обов`язок нести витрати, пов`язані з утриманням і функціонуванням такого майна, є похідним від права співвласності.
За нормами ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.
З урахуванням набуття чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», запровадження з 01.05.2019 нової редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», змінено підхід до розподілу між споживачами обсягів комунальних послуг, спожитих у будівлі.
Порядок такого розподілу визначено Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 № 315 (далі Методика № 315).
Методика № 315 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Починаючи з лютого 2022 року (наказ Мінрегіону від 28.12.2021 № 358), замість окремих категорій «витрат тепла на місця загального користування» та «потреб на функціонування внутрішньобудинкової системи» застосовується узагальнений показник «загальнобудинкові потреби опалення», який обчислюється за пунктом 8 розділу IV Методики № 315 в редакції 2022 року. Саме ці приписи підлягають застосуванню при оцінці правильності нарахувань і розподілу обсягів теплової енергії у спірних правовідносинах у відповідних періодах.
Багатоквартирний будинок у цілому є об`єктом теплопостачання: теплова енергія подається на будинок як єдину систему і поширюється через її елементи у всі приміщення як житлові, так і нежитлові незалежно від наявності в конкретному приміщенні окремих приладів опалення. Звідси випливає обов`язок кожного власника брати участь у розподілі будинкового обсягу теплової енергії, у тому числі тієї, що витрачається на місця загального користування та допоміжні приміщення, і здійснювати оплату наданої послуги своєчасно та в повному обсязі.
Розподіл між споживачами здійснюється за показаннями вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів, а за їх відсутності пропорційно опалюваній площі (об`єму) відповідно до Методики № 315. Обсяг, визначений вузлом комерційного обліку (або розрахунковим/середнім способом у передбачених законом випадках), охоплює опалення житлових і нежитлових приміщень, місць загального користування, а також теплову енергію на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем (і гаряче водопостачання за наявності такого обліку) та підлягає подальшому розподілу за правилами, визначеними Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Пунктом 2 частини другої статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання (частина шоста статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»).
Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики № 315.
Отже, на споживача покладається обов`язок сплачувати пропорційну частку обсягу теплової енергії на загальнобудинкові потреби, визначену відповідно до Закону та Методики № 315, незалежно від наявності індивідуального опалення чи відключення конкретного приміщення від централізованої системи.
Нормами п. 3 розділу І Методики № 315 визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду.
Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг.
Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних Приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.
Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до розділу III Методики № 315.
Розподілу підлягають обсяги спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у відповідності до складових формул 1, 2, наведених у пункті 2 розділу II цієї Методики, залежно від категорії приміщення, надання йому комунальної послуги з постачання теплової енергії на опалення, наявності/відсутності та типу приладів розподільного обліку теплової енергії, дотримання температури повітря в опалюваному приміщенні в нормативно допустимому діапазоні, наявності/відсутності приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку (п. 3 розділу III Методики № 315).
Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом IV Методики № 315.
У разі відсутності встановлених вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії у МЗК та допоміжних приміщеннях обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається відповідно до проекту будівлі/будинку або за результатом енергоаудиту. Рішення про застосування (не застосування) результатів енергетичного аудиту приймається співвласниками будівлі/будинку в міжопалювальний період, про що письмово повідомляється виконавець розподілу комунальної послуги (п. 5 розділу IV Методики).
Пунктом 5 розділу III Методики № 315 визначено, що розподіл теплової енергії у будівлі/будинку, у якій приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії для будівлі/будинку, незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, у якій/якому відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначається разом з обсягом спожитої теплової енергії на опалення цих приміщень.
Розподілений обсяг для опалюваного приміщення, не оснащеного приладом розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики за формулою 13,14.
Позивач зазначив, що відповідно до п. 8 розділу IV Методики №315, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення як частка від загального обсягу споживання теплової енергії та для багатоквартирних будинків складає 25%, а розрахунок заборгованості здійснений із врахуванням: періоду надання послуги; фактичної тривалості опалювальних періодів; технічних характеристик будинку; максимального теплового навантаження; фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря; площі нежитлового приміщення відповідача; нормативного відсотка теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення. 
З огляду на викладене, судом відхиляються твердження відповідача щодо неможливості визначення обсягу спожитої у будівлі теплової енергії, яка включає обсяг теплової енергії на житлових та нежитлових приміщень, опалення місць загального користування за відсутності вузла комерційного обліку, адже Методикою № 315 чітко визначено можливість визначення такого обсягу спожитої теплової енергії розрахунковим способом, а не лише за показниками приладу обліку.
На підставі вищевикладеного, оскільки об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень, відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається; вказані приміщення не підпадають під термін неопалювальне приміщення, отже на відповідача покладається обов`язок сплачувати пропорційну частку теплової енергії, віднесеної на загальнобудинкові потреби, та частку, що припадає на опалення приміщень, визначених за Методикою №315, - пропорційно площі його об`єкта.

За змістом статей 19, 24 Закону України «Про теплопостачання» на споживача покладено обов`язок дотримуватися умов договору та щомісячно сплачувати вартість фактично отриманої теплової енергії
Судом встановлено, що нежитлове приміщення відповідача є вбудованою частиною багатоквартирного будинку за адресою Донецька обл., м. Дружківка, вул. Космонавтів, 6, який не оснащений вузлом комерційного обліку теплової енергії. 
У кожному з опалювальних сезонів 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024, 2024-2025 та 2025-2026 будинок підключався до системи централізованого опалення, а обсяг спожитої теплової енергії визначався розрахунковим способом. Детальні розрахунки вартості послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби пропорційно площі приміщення відповідача наявні в матеріалах справи та правильність таких розрахунків відповідачем не спростована, як і фактичне надання послуг з теплопостачання.
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 договору).
Відсутність у справі підписаних з боку відповідача актів приймання-передачі не звільняє останнього від обов`язку оплати наданої послуги, оскільки цей обов`язок виникає з договору та факту споживання послуг.
Таким чином, у відповідача, як власника об`єкта нежитлового приміщення за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Космонавтів, 6, виникло зобов`язання по оплаті наданих послуг теплопостачання на загальнобудинкові потреби, які обчислені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства України та Методики № 315.
Сукупність наведеного є підставою для відхилення доводів відповідача в частині того, що позивачем неправомірно нараховано вартість послуг на загальнобудинкові потреби, абонентське обслуговування.
Згідно здійсненого позивачем розрахунку за відповідачем рахується заборгованість станом у розмірі 69105,06 грн за послуги з постачання теплової енергії та 1016,90 грн за абонентське обслуговування.
Позивачем 30.09.2024 направлялась на офіційну електронну адресу відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, претензія №317/04 від 23.09.2024 про сплату заборгованості , яка виникла станом на 01.09.2024 в розмірі 39744,87 грн – за послугу з постачання теплової енергії, 582,23 грн – за абонентське обслуговування.
В подальшому, 08.06.2026 позивачем засобами поштового зв`язку на юридичну адресу відповідача направлено претензію №313 від 08.06.2026 про сплату заборгованості, яка виникла станом на 01.06.2026 в розмірі 69105,06 грн – за послугу з постачання теплової енергії, 1016,90грн – за абонентське обслуговування.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.
Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.
Даний висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2020 у справі № 920/528/19.
Відповідач у порушення принципу змагальності (частина третя статті 2, стаття 13 Господарського процесуального кодексу України) не подав ні контррозрахунку, ні доказів повної оплати наданих послуг, а отже не спростував визначений позивачем розмір боргу.
Перевірені судом розрахунки відповідають вимогам спеціального законодавства та Методики № 315, логічно узгоджуються з наявними у справі доказами і підстав для їх відхилення не встановлено.
За таких обставин вимоги про стягнення з відповідача 69105,06 грн заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та 1016,90 грн плати за абонентське обслуговування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо інших заперечень відповідача, зокрема, розрахунків заборгованості.
За умовами пунктів 14, 24 та 38 Правил № 830 відключення квартири/нежитлового приміщення не звільняє індивідуального споживача від відшкодування витрат за тепло на місця загального користування і функціонування внутрішньобудинкових систем.
Отже, навіть відокремлення (відключення) приміщення та/або наявність індивідуальної системи опалення і приладу обліку не звільняють від участі у відшкодуванні частки теплової енергії, віднесеної на загальнобудинкові потреби та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем: такий обсяг визначається і розподіляється між усіма споживачами пропорційно площі за Методикою № 315.
Методика № 315 передбачає нарахування частки споживача пропорційно загальній площі об`єкта споживача у будівлі; ознака «опалюваності/неопалюваності» окремих частин на сам принцип розподілу не впливає.
Таким чином, відповідач зобов`язаний брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі приміщення.

Щодо доводів про незаконність нарахувань у зв`язку з відсутністю вузла комерційного обліку. 
Відповідач посилається на частину другу статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», відповідно до якої забороняється приєднання житлових і нежитлових будівель до зовнішніх інженерних мереж без оснащення таких будівель вузлами комерційного обліку.
Однак наведена норма регулює саме приєднання будівлі до зовнішніх інженерних мереж, а не подальше постачання теплової енергії до будівлі, яка вже приєднана до системи централізованого теплопостачання.
Це підтверджується і частиною дев`ятою статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», у якій окремо визначено порядок оснащення вузлами комерційного обліку у разі приєднання будівлі, яка раніше взагалі не була приєднана до зовнішніх інженерних мереж, або відновлення приєднання після її відключення. Отже, законодавець розмежовує первинне приєднання будівлі, відновлення її приєднання після відключення та подальше надання послуги вже приєднаному будинку.
У цій справі не йдеться ані про первинне приєднання багатоквартирного будинку за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Космонавтів, буд. 6 до зовнішніх теплових мереж, ані про відновлення його приєднання після повного відключення будівлі.
Зазначений будинок був приєднаний до системи централізованого теплопостачання задовго до набрання чинності Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», підтверджується документами, поданими самим відповідачем.
Так, відповідач посилається на акт обстеження від 23.07.2008, акт обстеження від 14.01.2009 та довідку ВО «Дружківкатепломережа» від 11.02.2009, відповідно до яких у належному йому нежитловому приміщенні були демонтовані опалювальні прилади, система опалення обрізана, а стояки закільцьовані. Зазначені документи стосуються відключення від централізованого опалення саме окремого нежитлового приміщення, а не багатоквартирного будинку в цілому.
Сам предмет цих документів - відключення окремого приміщення від внутрішньобудинкової системи централізованого опалення об`єктивно свідчить про те, що вже у 2008-2009 роках багатоквартирний будинок був приєднаний до зовнішніх теплових мереж та мав діючу внутрішньобудинкову систему опалення. 
Матеріали справи не містять доказів повного відключення багатоквартирного будинку від зовнішніх теплових мереж. Відключення окремого приміщення, власником якого є відповідач, не є відключенням усього будинку та не припиняє приєднання будівлі в цілому до системи централізованого теплопостачання.
Таким чином, положення частини другої статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», яким забороняється приєднання будівель без вузла комерційного обліку, не може застосовуватися до спірних правовідносин як підстава для висновку про незаконність надання послуги вже приєднаного будинку.
Для будівель, які на день набрання чинності Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» уже були приєднані до зовнішніх інженерних мереж, законодавцем установлено окреме спеціальне регулювання.
Відповідно до пункту 2 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення вузлами комерційного обліку будівель, які на день набрання чинності цим Законом уже були приєднані до зовнішніх інженерних мереж та не були оснащені такими вузлами, зобов`язаний здійснити оператор зовнішніх інженерних мереж протягом 24 місяців із дня припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Станом на дату подання цих пояснень воєнний стан в Україні не припинено та не скасовано. 
Відтак передбачений пунктом 2 розділу IV Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» двадцятичотиримісячний строк оснащення відповідної категорії раніше приєднаних будівель вузлами комерційного обліку ще не розпочався.
Тому ненадання позивачем у межах цієї справи доказів вжиття заходів щодо встановлення вузла комерційного обліку саме по собі не підтверджує порушення встановленого законом строку виконання відповідного обов`язку.
Порядок визначення обсягу теплової енергії до встановлення такого вузла врегульований Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830.
Пунктом 20 Правил №830 прямо передбачено, що до встановлення вузла або вузлів комерційного обліку теплової енергії обсяг споживання теплової енергії у будівлі визначається відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.
Отже, Правила №830 безпосередньо передбачають ситуацію, коли послуга з постачання теплової енергії надається будинку, який ще не обладнаний вузлом комерційного обліку, та встановлюють порядок визначення її обсягу до встановлення такого вузла.
Якби відсутність вузла комерційного обліку автоматично виключала можливість надання послуги або здійснення будь-яких нарахувань, законодавець не передбачав би окремого порядку визначення обсягу теплової енергії протягом періоду до його встановлення.
Аналогічний порядок прямо закріплено у публічному індивідуальному договорі про надання послуги з постачання теплової енергії, який регулює правовідносини сторін.
Відповідно до пункту 11 договору обсяг теплової енергії, спожитої у будинку, визначається за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу (Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315).
Пунктом 12 договору окремо встановлено, що у разі, коли будинок на дату укладення договору не обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла обсяг споживання послуги у будинку визначається відповідно до Методики розподілу.
Таким чином, пункти 11 і 12 договору не створюють довільного або не передбаченого законодавством способу розрахунку, а відтворюють положення пункту 20 Правил №830 та безпосередньо регулюють фактичну ситуацію, що існує у спірному будинку.
Умови договору в цій частині є чинними, відповідачем не оспорені та недійсними у встановленому законом порядку не визнані.
Судом не приймається до уваги посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 05.02.2026 у справі №927/202/25, на підставі того, що відповідна практика суду касаційної інстанції не є релевантною до даної справи, адже не стосується визначення обсягу теплової енергії за відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії. 
Посилання відповідача на постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 у справі №917/2248/25 суд оцінює критично, оскільки в ній зазначено, що наданий позивачем розрахунок основної заборгованості відповідача не підтверджений документально та є недоведеним. Натомість, у справі №905/404/26 позивач надав розрахунки, які відповідають вимогам спеціального законодавства та Методики № 315, логічно узгоджуються з наявними у справі доказами і підстав для їх відхилення не встановлено.
У справі №922/780/26 спір виник з договірних відносин суборенди щодо відшкодування вартості комунальних послуг, а Східний апеляційний господарського суду встановив, що надані позивачем рахунки за періоди 2022-2024 років, без первинних документів, показників лічильників, актів, рахунків постачальників, платіжних документів та методики розподілу витрат (між суборендарем та відвідувачами), є лише документами позивача у відносинах з орендодавцем, і не доводять ані обсягу, ані вартості комунально-експлуатаційних послуг, які були спожиті в межах приміщень, які знаходяться в суборенді, крім того, в наданих позивачем рахунках на оплату загальна сума вартості наданих послуг не підтверджується заявленим обсягам та тарифам, і як наслідок, загальна сума виставлена позивачем до оплати в рахунках не відповідає ним же наведеним обсягам спожитих послуг та їх вартості за одиницю. Помилки містять майже всі рахунки на оплату, надані позивачем в обґрунтування спожитих комунальних послуг. 
Отже, наведені відповідачем судові рішення не спростовують можливість визначення обсягу теплової енергії у даній справі розрахунковим способом відповідно до вимог чинного законодавства та не підтверджують необґрунтованість здійсненного позивачем розрахунку. 
Поданий до матеріалів справи детальний розрахунок містить помісячне визначення обсягу теплової енергії із зазначенням використаних вихідних даних, зокрема максимального теплового навантаження будинку, тривалості постачання теплової енергії, температурних показників, загальної опалюваної площі будинку, площі належного відповідачу приміщення та частки теплової енергії, віднесеної на загальнобудинкові потреби опалення.
Отже, відсутність вузла комерційного обліку була врахована позивачем саме при визначенні способу обчислення обсягу теплової енергії.
Відповідач правильність поданих позивачем розрахунків не спростував.
Щодо доводів відповідача, що позивач порушив встановлений Господарським процесуальним кодексом України строк подачі документів, суд зазначає, що означені докази били надані на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 29.06.2026. 
Інші доводи сторін судом почуті та враховані при прийнятті рішення, однак не змінюють висновків суду по суті спору.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу адвоката) покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 231, 236-238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Дружківка, до відповідача, Фізичної-особи підприємця Полякова Кирила Олександровича, м.Дніпро про стягнення 70121,96 грн, з яких: 69105,06грн - заборгованість за поставлену теплову енергію, 1016,90 грн - заборгованість за абонентське обслуговування – задовольнити.
Стягнути з Фізичної-особи підприємця Полякова Кирила Олександровича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84207, Донецька обл., м.Дружківка, вул.Космонавтів, буд.39, код ЄДРПОУ 03337119) заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 69105,06 грн, заборгованість за абонентське обслуговування у розмірі 1016,90 грн, а також судовий збір у розмірі 2662,40грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 02.09.2026.

Суддя Г.Є. Курило