Справа № 524/6893/26
Провадження №2/524/6071/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.07.2026 року 
Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:
головуючого судді – Ковальчук Т. М.,
за участю секретаря судових засідань – Воблікової І. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
У травні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі – позивач, ТОВ ««Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ) 43958,86 грн заборгованості за кредитним договором № 1627-5805 від 20 листопада 2025 року, а також 2662,40 грн судового збору.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 20 листопада 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», у межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, уклали електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1627-5805.
Цей кредитний договір укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа та підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором А7555, надісланим їй у смс-повідомленні на телефонний номер, указаний в анкеті-заяві.
Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у сумі 14600,00 грн; строк кредитування 300 днів; базовий період – 14 днів, стандартна процентна ставка – 1,00 % в день.
Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит, проте остання свої зобов`язання за договором щодо повернення грошових коштів не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитом у сумі 43958,86 грн, а саме: 17003,65 грн – прострочена заборгованості за кредитом (з урахуванням додаткової угоди), 17955,21 грн – прострочена заборгованості за нарахованими процентами, 9000,00 грн – заборгованість за процентами на підставі статті 625 ЦК України.
Ухвалою від 14 липня 2026 року суд відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до позовної заяви додав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без участі його представника.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник – адвокат Мартинова Н. Ю. надала суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі,стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. Розгляд справила просила проводити без її та відповідача участі. Зазначила, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від позивача, а саме: зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, створив заяву в особистому кабінету, отримав смс про схвалення своєї заяви, отримав в особистий кабінет договір (оферту) та підтвердив, що ознайомився з такою офертою, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «Укр Кредит Фінанс») із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора. Так, відповідач наголошує, що не отримував від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» як повідомлень з одноразовим ідентифікатором та прийняття пропозиції (оферти) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора, так і кредитних коштів. Разом із тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів за умовами вказаного вище договору №1627- 5805 від 20 листопада 2025 року, зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру, виписки з особового рахунку, тощо. Позивачем долучена до матеріалів справи довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування ОСОБА_1 суми кредиту за договором № 1627-5805 від 20 листопада 2025 року за допомогою системи LiqPay, платіж 1712330239 від 20 листопада 2025 року та платіж 1723204597 на платіжну карту № НОМЕР_1 . Однак, вказаний вище лист не є первинним бухгалтерським документом та допустимим доказом отримання позичальником кредитних коштів за умовами кредитного договору та не доводить факту перерахування коштів на рахунок, відкритий у банківській установі саме на ім`я ОСОБА_1 , враховуючи також, що останній не визнає факту отримання коштів. Позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами річних на підставі статті 625 ЦК України у сумі 9000,00 грн також не підлягають задоволенню. Позивачем неправомірно було віднесено в рахунок сплати заборгованості по комісії кошти в сумі 2920,00 грн, що спричинило штучне збільшення загальної заборгованості за кредитним договором.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У частині першій статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми договорів, а саме: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом ; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася ; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі ; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами ; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Закон України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі – Закон № 675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Пунктом 5 статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 цього Закону).
За змістом частини п`ятої статті 11 Закону № 675-VIII пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Згідно із частиною шостою статті 11 цього Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
За правилами частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону № 675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд установив, що 20 листопада 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту https://credos.com.ua/ уклали договір про відкриття кредитної лінії № 1627-5805.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець відкрив позичальнику кредитну лінію шляхом надання грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб, а позичальник зобов`язався повернути кредит у визначений договором строк та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.
За умовами цього договору сума кредиту становить 14600,00 грн; строк кредитування 300 днів; базовий період – 14 днів, стандартна процентна ставка – 1,00 % в день.
За умовами Додаткової угоди до договору про відкриття кредитної лінії № 1627-5805 кредитодавець зобов`язався перерахувати позичальнику ще 3400,00 грн, чим збільшив тіло кредиту до 18000,00 грн.
Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 15 квітня 2026 року на картку НОМЕР_2 20 листопада 2025 року та 10 грудня 2025 року перераховані кошти у сумі 14600,00 грн та 3400,00 грн; призначення платіжної операції – видача кредитних коштів за договором 1627-5805, 2025.11.20, ОСОБА_1 .
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. 
Відповідно до наданого розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1627-5805 від 20 листопада 2025 року становить 43958,86 грн, а саме: 17003,65 грн – прострочена заборгованості за кредитом (з урахуванням додаткової угоди), 17955,21 грн – прострочена заборгованості за нарахованими процентами, 9000,00 грн – заборгованість за процентами на підставі статті 625 ЦК України.
За правилами статей 526, 610, 611, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У частині першій статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріалами справи підтверджується, що сторони погодили конкретні умови кредитування, сплату відсотків за користування кредитними коштами; відповідач ознайомлений з умовами кредитування під підпис. Відповідач, як позичальник, взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість.
Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне. Матеріали справи містять всі належні та допустимі докази, які підтверджують факт укладання договору. Доказів звернення до суду з позовом про визнання недійсним цього договору відповідач не надав, у той час коли згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Суд критично оцінює доводи відповідача, який, посилаючись на відсутність доказів проходження позичальником процедури верифікації, створення особистого кабінету та ініціювання отримання коштів, не спростовує при цьому наведених позивачем обставин та наданих доказів. 
Зі місту постанови Верховного Суду від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, зокрема вбачається, що: «...позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту , після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору»; «без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача». Аналогічні позиції наведено у постановах від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 20 червня 2024 року у справі № 523/13603/21.
За викладеними у постанові Верховного Суду під час розгляду справи № 638/161/22 висновками позивач не довів, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання, йому не належить. Доводи про те, що позивач ним не користувався, не доводять факту, що цей номер йому не належав на час укладення договору.
Так, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). 
Частиною першою статті 13 Закону України від 03 вересня 2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» встановлено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
У частині третій цієї статті зазначено, що продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Так, за загальним правилом обов`язок довести факт перерахування коштів (надати виписку) лежить виключно на кредиторі. При цьому у разі надання кредитодавцем доказів, перехід тягаря доказування переходить на боржника.
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц зазначено, що надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами у сукупності з іншими доказами... Оскільки відповідачі не надали свого розрахунку чи власної виписки з рахунку, які б спростовували надходження коштів, отже, факт наявності заборгованості є не спростованим відповідачем. 
Так, у матеріалах справи міститься довідка ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 15 квітня 2026 року про перерахування на картку НОМЕР_2 20 листопада 2025 року та 10 грудня 2025 року 14600,00 грн та 3400,00 грн; призначення платіжної операції – видача кредитних коштів за договором 1627-5805, 2025.11.20, ОСОБА_1 .
Відповідач, посилаючись на відсутність належних доказів перерахування позичальником йому коштів, на спростування цих доводів не надав суду, зокрема, доказів ненадходження/незарахування відповідних коштів на його картковий рахунок, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить.
З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, виходячи зі стандарту більшої переконливості, суд дійшов висновку про підтвердження факту укладення кредитного договору № 1627-5805 від 20 листопада 2025 року між відповідачем та позивачем, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності в нього боргових зобов`язань перед кредитодавцем. 
Водночас щодо вимог позивача про стягнення відсотків по статті 625 ЦК України суд зазначає наступне. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
На підставі вищевикладеного, вимога в частині стягнення відсотків по статті 625 ЦК України у сумі 9000,00 грн з відповідача задоволенню не підлягає.
Суд не бередо уваги доводи представника відповідача про неправомірність стягнення комісії за видачу кредиту, оскільки позивач не заявляє вимоги про її стягнення.
Ураховуючи наведене, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача 34958,86 грн заборгованості за договором № 1627-5805 від 20 листопада 2025 року, з яких: 17003,65 грн – прострочена заборгованості за кредитом, 17955,21 грн – прострочена заборгованості за нарахованими процентами.
За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У відзиві на позовну заяву відповідач просить стягнути з позивача 6000,00 грн витрат на правову допомогу, на підтвердження понесення яких долучив до відзиву копії: договору про надання правової допомоги № 22/06/26-3 від 22 червня 2026 року, акта приймання-передачі наданих послуг до договору; квитанції № 01 від 01 липня 2026 року.
Отже, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача надано всі необхідні докази; позивач із клопотанням про зменшення заявленої суми не звертався.
При цьому суд ураховує, що за правилами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для відступу від загального правила розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 141, 247, 263–265, 279, 352, 354 ЦПК, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1627-5805 від 20 листопада 2025 року у сумі 34958 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 86 коп. та судові витрати в сумі 2117 (дві тисячі сто сімнадцять) грн 14 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 1228,80 (одна тисяча двісті двадцять вісім) грн 80 коп.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття відповідної постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», адреса: бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, м. Київ, 01133; код ЄДРПОУ 38548598.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя Т. М. Ковальчук