Справа № 161/19582/25 
Провадження № 2/161/338/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого – судді Смоковича М.В.,
при секретарі судового засідання - Хилько О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
23.09.2025 року позивач, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.02.2023 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про споживчий кредит № 8388468, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (кредит) в розмірі 8000,00 грн., а позичальник зобов`язалася повернути кредит, комісію за надання кредиту та проценти за користування ним, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином.
Право вимоги за цим кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі договору факторингу № 99-МЛ від 26.06.2023 року.
Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 31420,00 грн., з них: 8000,00 грн. - тіло кредиту, 22860,00 грн. - проценти за користування кредитом, 560,00 грн. - комісія за надання кредиту.
На підставі викладеного, позивач, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», просить суд стягнути з відповідача, ОСОБА_1 , на його користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 8388468 від 08.02.2023 року в розмірі 31420,00 грн., а також стягнути на його користь судові витрати по справі.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
24.11.2025 року відповідач, ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Доманську В.А., подав письмові пояснення, в яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що умови кредитного договору є несправедливими, а процентні ставки завищеними, що в свою чергу є ознаками визнання недійсними умов кредитного договору, адже встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливою умовою договору. Крім цього зазначає, що позивачем не надано, ані підписання ним спірного кредитного договору, ані належних доказів надання грошових коштів по даному договору. Також зазначає, що позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги за спірним договором. Крім цього вказує, що є військовослужбовцем, а тому позивачем неправомірного було нараховані відсотки за користування кредитом.
01.12.2025 року позивач, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, обґрунтування якої, за своєю суттю, збігаються з обґрунтуваннями, які надані останнім у позовній заяві.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, здійснювався судом за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволеню з таких підстав.
Статтею 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що 08.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 8388468. Договір укладався сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти в сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше остаточного погашення заборгованості згідно п. 1.4 договору, та виконати інші зобов`язання на умовах та в строки, що визначені договором, який був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора F22706, який був направлений йому на номер телефону, вказаний ним в Анкеті-заяві на кредит № 8388468 від 08.02.2023 року.
Основні умови кредитування згідно договору про споживчий кредит № 8388468 від 08.02.2023 року:
- сума (загальний розмір) кредиту становить 8000,00 грн (п. 1.2);
- кредит надається загальним строком на 105 днів (п. 1.3);
- позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 23.02.2023 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 24.05.2023 року (п. 1.4);
- комісія за надання кредиту – 560,00 грн., яка розраховується за ставкою 15% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1.);
- проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1260,00 грн., які нараховуються ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2);
- проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 21600,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3);
- кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 (п. 2.1);
- позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких самих умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість відповідно до розділу 6 Правил (п. 2.3.1).
ТОВ «Мілоан» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 93171950 від 08.02.2023 року, інформацією, яка надана АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 20.02.2026 року.
01.12.2025 року на адресу суду надійшла витребувана інформація від АТ КБ «ПриватБанк», в якій надано підтвердження, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку НОМЕР_2 , на яку 08.02.2023 року було зараховано кошти у розмірі 8000,00 грн.
Відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконав, порушивши вимоги кредитного договору.
26.06.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 99-МЛ, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 26.08.2025 року, ТОВ «Мілоан» відступило право грошової вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги, зокрема, до боржника ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 8388468 від 08.02.2023 року (витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 99-МЛ від 26.06.2023 року (у новій редакції згідно додаткової угоди №1 від 26 серпня 2025 року), платіжною інструкцією № 71827 від 26.06.2023 року).
Вказані обставини свідчать про те, що на даний час ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є кредитором у зобов`язанні по виконанню договору про споживчий кредит № 8388468 від 08.02.2023 року і саме йому належить право вимоги до відповідача ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що відповідача повідомлено про відступлення права вимоги та направлено досудову вимогу щодо повернення боргу в добровільному порядку, яка на разі не виконана. 
З виписки з особового рахунку за договором про споживчий кредит № 8388468 від 08.02.2023 року, наданого позивачем, вбачається, що станом на дату звернення із позовною заявою до суду сума заборгованості ОСОБА_1 становить 31420,00 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту становить – 8000,00 грн., заборгованість за процентами становить – 22860,00 грн., заборгованість за комісією за надання кредиту – 560,00 грн.
Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не надав.
За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є обґрунтованими, а тому із ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 8388468 від 08.02.2023 року в загальній сумі 31420,00 грн.
Крім цього, при визначенні суми заборгованості позивача за договором про споживчий кредит № 8388468 від 08.02.2023 року, судом не приймається до уваги надана позивачем довідка про проходження ним військової служби № 289 від 12.09.2022 року, виходячи з наступного.
Так, частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакцій, чинній на час укладення кредитного договору) передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Відповідачем, ОСОБА_1 , була надана копія довідки військової частини НОМЕР_3 № 289 від 12.09.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_1 24.02.2022 року був призваний на військову службу під час мобілізації та проходить службу у військовій частині НОМЕР_3 .
Ухвалою суду від 23.01.2026 року було витребувано у відповідача, ОСОБА_1 довідку про проходження ним військової служби під час мобілізації з 24.02.2022 року по теперішній час (або дату завершення проходження військової служби), у зв`язку з тим, що надана відповідачем довідка викликала у суду сумніви щодо її належності, а також сумніви щодо добросовісності дій відповідача, так як не містить доказів перебування відповідача на військовій службі за період часу з 08.02.2023 року по 24.05.2023 року (погоджений сторонами строк кредитування).
21.05.2026 року відповідач, ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Доманську В.А, повідомив суд, що не має можливості надати до суду довідку про проходження ним військової служби під час мобілізації з 24.02.2022 року по теперішній час (або дату проходження військової служби), натомість зауважив, що наявна у нього довідка форми 5 № 289 від 12.09.2022 року була долучена до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 02.06.2026 року було витребувано у Генерального штабу Збройних Сил України відомості про проходження служби під час мобілізації військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 24.02.2022 року по теперішній час (або дату завершення проходження військової служби).
15.07.2026 року до суду надійшла відповідь на ухвалу суду від 02.06.2026 року, відповідно до якої в Кадровому центрі Збройних Сил України, в матеріалах, опрацювання яких належить до його повноважень, інформація щодо проходження військової служби ОСОБА_1 відсутня. Також зазначено, що довідки, необхідні для пред`явлення у відповідні установи та організації (у тому числі для підтвердження факту перебування на військовій службі за формою 5 для подання за місцем вимоги), видаються військовослужбовцям відповідними військовими частинами (установами), де військовослужбовці проходять військову службу.
Враховуючи вищевикладене, у суду не має належних доказів, які підтверджували б проходження відповідачем військової служби у період з 08.02.2023 року по 24.05.2023 року (строк кредитування, який погоджений сторонами), а тому, суд приходить до висновку, у даній справі частина п`ятнадцята статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосуванню не підлягає.
Суд констатує, що твердження відповідача про неможливість надання оновленої довідки форми 5, яка б підтверджувала б проходження ним військової служби у період з 08.02.2023 року по 24.05.2023 року судом не приймається, так як у цивільному процесі діють принципи змагальності та диспозитивності, і саме відповідачем, вказуючи на неправильність нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, так як він проходить військову службу у Збройних Силах України, мають бути надані докази, які б це підтверджували, чого зроблено не було, як і не було подано клопотання про витребування таких доказів, у випадку неможливості їх самостійного надання. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Крім цього, позивачем були заявлені витрати на професійну правничу допомогу.
Так, позивач заявив до стягнення 8000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, акт наданих послуг (правової (правничої) допомоги) № 1379 від 05.09.2025 року, детальний опис наданих послуг до акту № 1379 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року від 05.09.2025 року, ордер на надання правничої допомоги від 02.07.2025 року.
Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків.
В частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
У постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Врахувавши конкретні обставини цієї справи, в тому числі ціну позову, суд дійшов переконання, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на підготовку лише одного процесуального документа - позовної заяви в справі, яка є нескладною, а навпаки - типовою справою, що виникає у відносинах стягнення кредитної заборгованості. Обсяг наданих адвокатом послуг не є великим. В зв`язку з таким суд вважає, що справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок відповідача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 8388468 від 08.02.2023 року в загальній сумі 31420 (тридцять одна тисяча чотириста двадцять) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28; ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач:  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації:     АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повний текст рішення складений 24.07.2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області  М.В. Смокович