ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1641/26	

Господарський суд Харківської області у складі
судді Чистякової І.О. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ідентифікаційний код 20782312) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕНДНИЙ БІЗНЕС" (61097, м. Харків, Полтавський Шлях, 171, ідентифікаційний код 41889158) 	
про 	стягнення 21 092,00 грн 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕНДНИЙ БІЗНЕС" (відповідач) про стягнення завданих збитків в порядку регресу у розмірі 21 092,00 грн.
Позивач також просить покласти на відповідача судовий збір в сумі 2662,40 грн, визнати справу малозначною та розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що після виплати страхового відшкодування потерпілому в ДТП страховик (позивач) має право регресної вимоги до страхувальника (відповідача) як власника автотранспортного засобу "Хюндай", державний номерний знак " НОМЕР_1 ", яким керував водій ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.
Ухвалою суду від 14.05.2026 позовну заяву залишено без руху. 
15.05.2026 через систему "Електронний суд" позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх.№11756).
Окрім того, 18.05.2026 через систему "Електронний суд" позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, яку зареєстровано 18.05.2026 за вх.№11804.
Ухвалою суду від 18.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1641/26. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Роз`яснено відповідачу, що згідно ст.251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Попереджено відповідача про те, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений строк, справа згідно з ч.9 ст.165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечення із урахуванням вимог ст.167 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив. 
01.06.2026 через систему "Електронний суд" відповідач подав відзив на позовну заяву, який зареєстровано 02.06.2026 за вх.№13273, в якому він просить в позові відмовити повністю, наполягаючи на тому, що відсутні докази вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП. Навіть якщо припустити, що 03.08.2024 сталося ДТП за участю автомобіля, який належить відповідачу на праві власності, за кермом якого був ОСОБА_1 , позов все одно не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не перебував з ним у трудових правовідносинах, а управляв транспортним засобом на підставі укладеного з відповідачем договору оренди транспортного засобу від 29.07.2024. На підставі викладеного, відповідач вважає, що подав позов до неналежного відповідача.
23.06.2026 через систему "Електронний суд" позивач подав відповідь на відзив, яку зареєстровано 24.06.2026 за вх.№15319. У відповіді на відзив позивач зокрема зазначає, що чинне законодавство не визначає наявність трудових відносин водія і страхувальника умовою реалізації страховиком права на звернення з регресним позовом до страхувальника.
23.06.2026 через систему "Електронний суд" відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, яке зареєстровано 29.06.2026 за вх.№15677. У запереченнях відповідач знов звертає увагу на те, що позов подано до неналежного відповідача. Так, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Господарською діяльністю ТОВ «ОРЕНДНИЙ БІЗНЕС» є надання автомобілей в оренду населенню та юридичним особам під таксі, доставку та інші потреби (основний КВЕД 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів). Автопарк відповідача нараховує більше 200 автомобілей. Як зазначалося раніше, транспортний засіб перебував у володінні (користуванні) винної особи на підставі Договору оренди та третя особа не є працівником (співробітником) відповідача, а тому у відповідача відсутня будь-яка форма вини.
Як вказано вище, ухвалою суду від 18.05.2026 про відкриття провадження у справі встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечення із урахуванням вимог ст.167 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив. 
01.06.2026 через систему "Електронний суд" відповідач подав відзив на позовну заяву, який зареєстровано 02.06.2026 за вх.№13273, який отримано позивачем 01.06.2026.
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Отже, відповідь на відзив позивач мав подати 08.06.2026, оскільки 06 та 07 червня 2026 р. вихідні дні.
Утім відповідь на відзив подано позивачем через систему "Електронний суд" 23.06.2026, тобто після закінчення процесуальних строків для подання відповіді на відзив.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
На підставі викладеного, суд залишає без розгляду подану позивачем відповідь на відзив від 24.06.2026 за вх.№15319, відповідно суд залишає без розгляду заперечення відповідача на відповідь на відзив від 29.06.2026 за вх.№15677.
Згідно зі ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (Страховик) та відповідачем (Страхувальник) укладено договір № EP.217005976 обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних засобів від 25.09.2023, з терміном дії до 25.09.2024 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані, з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Хюндай", державний номерний знак " НОМЕР_1 ", транспортний засіб використовується як таксі/маршрутне таксі.
ОСОБА_1 03 серпня 2024 року о 15 год. 48 хв., керуючи автомобілем "Хюндай", номерний знак НОМЕР_1 , в м. Хмельницький по вул. Свободи, 1А, на порушення п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Шкода», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який внаслідок некерованого руху по інерції допустив зіткнення з автомобілем «Шкода», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який внаслідок некерованого руху по інерції допустив зіткнення з автомобілем «Шевроле», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. При цьому, під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_1 , на порушення п. 2.9а правил дорожнього руху, керував транспортним засобом "Хюндай", номерний знак НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння.
Вказані обставини встановлені у постанові Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.08.2024 по справі № 686/22061/24, що набрала законної сили 30.08.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. 
Згідно з ч. 5 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, включаючи відомості, що дають можливість ідентифікувати фізичну особу та реєстраційні номери транспортних засобів, необхідну їм для здійснення правосуддя. Цей механізм дозволяє суддям ефективно перевіряти матеріали справ.
Потерпілий ОСОБА_3 подав позивачу (страховику) "Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про страхове відшкодування внаслідок настання страхового випадку" від 05.08.2024, а також надав всі необхідні документи.
На підставі вказаної заяви потерпілого, на виконання вказаного вище договору та страхового акту №45547/1 позивач перерахував на рахунок ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 21 092,00 грн згідно платіжної інструкції № 00124172 від 19.08.2024.
Позивач вважає, що оскільки відповідно до постанови суду водій ОСОБА_1 , що керував автомобілем "Хюндай", номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачу (страхувальнику), перебував в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, то у позивача виникло право подати регресний позов на фактично виплачену суму до відповідача (страхувальника).
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Предметом даного позову є вимога про відшкодування збитків в порядку регресу (сплаченого страхового відшкодування). 
Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
За загальним правилом, згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно з підпунктом а) пункту 38.1.1. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість редакції.
В силу положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Аналіз наведених вище положень статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц та постановах Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі №921/250/22 та від 21 серпня 2020 року у справі №905/1391/19).
Отже, для покладення обов`язку відшкодування шкоди на роботодавця, суду недостатньо встановити лише факт наявності трудового договору. Необхідно довести, що водій-винуватець перебував у трудових відносинах з відповідачем та вчинив ДТП саме під час виконання своїх безпосередніх трудових (службових) обов`язків.
Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, господарською діяльністю ТОВ "ОРЕНДНИЙ БІЗНЕС" є надання автомобілей в оренду населенню та юридичним особам під таксі, доставку та інші потреби (основний КВЕД 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів). 
29.07.2024 між ТОВ "ОРЕНДНИЙ БІЗНЕС" (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) був укладений договір оренди транспортного засобу.
Пунктом 1.1. Договору оренди встановлено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець забов`язується передати за плату Орендареві у строкове платне користування, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове користування транспортний засіб "Хюндай Соната", державний номерний знак " НОМЕР_5 " зелена, в комплекті, що вказаний в Акті приймання-передачі та зобов`язується сплатити Орендодавцеві орендну плату. 
Відповідно до умов п. 1.2. Договору оренди майно використовується Орендарем для особистих потреб. Територія використання Майна визначається діючими адміністративно-територіальними межами міста Хмельницька та Хмельницької області.
За умовами п. 3.1. Договору оренди Орендодавець зобов`язаний передати Майно Орендарю в момент підписання відповідного Акту приймання-передачі, а Орендар зобов`язується прийняти Майно.
Пунктом 3.2. Договору оренди вказано, що Орендар набуває права користування Майном з моменту підписання Акту приймання-передачі Сторонами, який є невід`ємною частиною договору. 
Відповідно до п. 3.4. Договору оренди у результаті укладення цього Договору право власності на Майно Орендарю не переходить.
29.07.2024 між Орендодавцем та Орендарем укладено Акт приймання-передачі, за яким Орендодавець передав, а Орендар прийняв транспортний засіб у належному стані.
Договір є укладеним з моменту його підписання Сторонами і діє до 28.07.2025 (п. 2.1. Договору оренди). 
Матеріали справи не містять доказів розірвання або визнання недійсним договору оренди транспортного засобу.
Вказаний договір оренди свідчить виключно про передачу майна в користування за плату і не створює трудових обов`язків.
Відповідач у відзиві зазначив, що ОСОБА_1 не перебував з відповідачем у трудових правовідносинах, а управляв транспортним засобом на підставі укладеного з відповідачем договору оренди транспортного засобу від 29.07.2024.
Відповідно до наданої позивачем до позовної заяви відповіді від Національної поліції України вбачається, що учасник ДТП - ОСОБА_1 водій юридичної особи. 
Однак у вказаній відповіді не вказано найменування юридичної особи, а позивачем під час розгляду справи не доведено належними доказами перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем.
Враховуючи вищенаведені обставини та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що на момент аварії 03.08.2024 винний у ДТП ОСОБА_1 керував автомобілем "Хюндай", державний номерний знак " НОМЕР_1 ", власником якого є відповідач, на підставі укладеного з відповідачем договору оренди транспортного засобу від 29.07.2024 і не перебував у трудових відносинах з відповідачем, а тому відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану вказаним транспортним засобом, несе саме водій ОСОБА_1 як законний володілець (користувач) транспортного засобу на момент ДТП, а не власник транспортного засобу (відповідач).
За таких обставин, встановлені обставини не доводять наявності правових підстав для відшкодування відповідачем позивачу збитків в порядку регресу у розмірі 21 092,00 грн, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 993, 979, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, та ст. 4, 20, 73, 74, 75, 77, 86, 129, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -   

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/. 
Повне рішення складено "16" липня 2026 р. 

Суддя		І.О. Чистякова