Справа № 212/71/25 
2/212/226/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року м.Кривий Ріг 

Покровського районного суду міста Кривого Рогу у складі:
суддя – Ведяшкіна Ю.В.
секретар судового засідання – Розинько К.А.
у цивільній справі № 212/71/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: відділ служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області про встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні.
В судовому засіданні брали участь:
позивач – ОСОБА_1 ,
представник позивача – адвокат Калюпін Ю.В.,
представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Севостьянова І.Г.,
представники третьої особи – Долгова Н.В., Бондуровськ М.В.
в с т а н о в и в :
06.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд прийняти рішення, яким встановити факт перебування на утриманні та вихованні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати відповідача по справі ІНФОРМАЦІЯ_4 надати йому відстрочку від призову за мобілізацією до лав Збройних Сил України до досягнення повноліття малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування позову зазначено, що 18.06.2024 року він звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту перебування на його утриманні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка ухвалою суду від 20.12.2024 року була залишена без розгляду у зв`язку з виявленням обставин наявності спору про право (ч. 4 ст. 315 ЦПК України). У зв`язку з чим звернувся до суду із зазначеним позовом.
На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.06.2022 року, малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з ним, а малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 . 
В середині лютого 2024 року він був викликаний повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де пройшов медичну комісію та подав заяву про надання відстрочки на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», посилаючись на те, що проживає один разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та виховує його один, колишня дружина разом з малолітньою донькою виїхала за межі України та проживають у Сполученому Королівстві Велика Британія і Північна Ірландія, інших близьких родичів, які б доглядали неповнолітнього сина, не має, але 01.03.2024 року йому відмовлено у наданні відстрочки, та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на його утриманні. При повторному зверненні в кінці травня 2024 року знов отримав відмову у наданні відстрочки.
Зазначає, що у випадку його мобілізація до Збройних Сил України неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , залишиться без нагляду, що призведе до порушення прав неповнолітньої дитини; та зазначає, що з наведених обставин, має право на відстрочку на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року № 3633-ІХ.
Встановлення факту утримання та виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідно для надання відстрочки від призову до лав Збройних Сил України.
17.01.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.
12.02.2025 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що обставини наведені у позові не є підставою для надання позивачу відстрочки від мобілізації, та зазначив, що оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, в даному випадку оскарження рішення ІНФОРМАЦІЯ_8 , у відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України, здійснюється в порядку адміністративного судочинства, натомість Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства.
12.03.2025 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 позов залишено буз руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, здійснення сплати судового збору в повному обсязі.
24.03.2025 року представником позивача здійснено доплату судового збору.
11.04.2025 року судом постановлено ухвалу про продовження розгляду справи.
19.05.2025 року представником третьої особи надано до суду письмові пояснення відповідно до яких не вбачає підстав для задоволення позову в частині встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконкому Покровської районної в місті ради від 18.09.2024 року № 862, який був наданий у цивільній справі № 212/6097/24, який вважає чинним станом на 12.03.2025 року.
29.05.2025 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довідку форми ОК-5 відносно позивача ОСОБА_1 .
30.06.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання ухвали суду від 29.05.2025 року надано індивідуальні відомості щодо застрахованої особи ОСОБА_1 за формою ОК-5 станом на 24.06.2025 року.
29.07.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
25.08.2025 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі до розгляду Дніпровським окружним адміністративним судом справи № 160/28084/24 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Покровської районної в місті ради про визнання незаконним та скасування рішення про затвердження висновку органу опіки та піклування. 
10.10.2025 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради. Зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору у цивільній справі № 212/71/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: відділ служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області про встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні.
30.12.2025 року на виконання ухвали суду від 10.10.2025 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті ради подано до суду висновок в порядку ч. 5 ст. 19 СК України.
10.03.2026 року позивач ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву.
11.03.2026 року ухвалою суду відмовлено у прийнятті до розгляду поданої позивачем 10.03.2026 року уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: відділ служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області про встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з наведених у позові підстав та просив його задовольнити.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Калюпін Ю.В позов ОСОБА_1 підтримав з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити.
В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суду повідомив, що після розлучення батьків, він за власним бажанням став проживати з батьком та має з ним добрі стосунки. На теперішній час перестав спілкуватися з мамою по телефону, оскільки погіршились відносини, та він на теперішній час не бажає їхати до мами та сестрички, які виїхали за кордон, та не бажає отримувати від мами аліменти.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Севостьянова І.Г. позов не визнала посилаючись на те, що відповідачка за рішенням суду сплачувала аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , тому вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про те, що він сам утримує та виховує неповнолітнього сина, безпідставними; дії позивача після такої її заяви в судовому засіданні, відповідно до яких позивач забрав з ВДВС виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідачки на утримання неповнолітнього сина, та закрив банківський рахунок, на який відповідачка перераховувала грошові кошти для сина, вважає незаконними та такими, що призводять до порушення прав неповнолітньої дитини, враховуючи невеликий дохід позивача, з якого він має утримувати сина ОСОБА_5 та сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 . Крім того зазначила, що відповідачка вживає заходів для спілкування з сином, вона спілкувалась з сином по телефону, запрошувала сина приїхати до неї, але позивач не зробив дитині документи для виїзду за кордон, та налаштовує сина проти неї, чим позбавляє можливості спілкуватися не тільки з нею, але і з сестричкою ОСОБА_6 . Що стосується вимог до РТЦК, то вважає, що вони мають розглядатися в порядку КАС України.
В судове засідання представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_9 , не з`явився у своїй заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, враховуючи доводи, наведені у відзиві.
В судовому засіданні представник третьої особи – органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради просила суд ухвалити рішення з врахуванням якнайкращих інтересів неповнолітнього сина сторін та врахувати наданий органом опіки та піклування висновок щодо розв`язання спору. 
У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_2 , та представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Заслухавши позивача, його представника, неповнолітнього ОСОБА_7 , представника відповідача ОСОБА_2 , представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (аналогічні норми містить ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20.08.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2021 року (а.с.18-19). 
Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 212/8702/21 від 07.06.2022 року, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з матір`ю ОСОБА_2 , та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 (а.с.10-17).
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.09.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/6 частки заробітної плати (доходів).
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.01.2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини заробітної плати (доходів).
20.01.2022 року державним виконавцем Тернівського ВДВС у місті Кривому Розі відкрито виконавче провадження № 68232022 за виконавчим листом № 212/8389/21 виданим 12.01.2022 Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі частки на сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.57). 
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржник ОСОБА_2 станом на 31.01.2025 року не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.59).
16.06.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Покровського ВДВС м. Кривого Рогу із заявою про повернення без подальшого виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на його корить, за яким заборгованість відсутня (а.с.150).
16.06.2025 року постановою державного виконавця виконавчий лист № 212/8389/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повернуто стягувачу за його заявою від 16.06.2025 року (а.с.151,152).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/28084/24 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Покровської районної в місті ради про визнання незаконним та скасування рішення, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Покровської районної в місті ради № 862 від 18.09.2024 щодо встановлення факту перебування на утриманні та вихованні батька малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначеним рішенням суду встановлено, що вказаним рішенням затверджено висновок органу опіки та піклування, наданий на виконання ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 21.06.2024 року у справі № 212/6097/24, тобто у іншій цивільній справі (а.с.185-187).
25.12.2025 року рішенням № 1171 виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, затверджено висновок органу опіки та піклування у цивільній справі № 212/71/25 (а.с.204). Відповідно висновку органу опіки та піклування, ураховуючи той факт, що мати неповнолітнього не позбавлена батьківських прав, не визнана померлою, безвісно відсутньою, спілкується з сином, виконком Покровської районної в місті ради залишає прийняття рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні батька, на розсуд суду з урахуванням якнайкращих інтересів дитини (а.с.205).
Згідно наданих сторонами доказів, на теперішній час неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач ОСОБА_2 разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 09.03.2022 року у зв`язку з російською агресією проти України, з метою забезпечення безпеки дитини, виїхали за межі України та проживають на території Королівстві Велика Британія і Північна Ірландія (а.с.60-63).
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).
Частиною 1 статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин 1- 4 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої-третьої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (див. постанову Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
Отже, аналізуючи встановлені по справі обставини та наведені норми чинного законодавства, суд вважає, що позивачем не було надано суду доказів, які свідчать про самостійне виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не надано доказів що в питанні виховання чи утримання дитини матір не приймає участі чи умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Утримання та виховання дитини батьком є законним його обов`язком та не потребує встановленню судом з тією метою, про яку зазначив позивач.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що батько дитини самостійно несе витрати по її утриманню, так і доказів того, що матір дитини таких витрат не несе. Самі лише посилання позивача на вказані обставини не підтверджують факту самостійного утримання ним дитини.
Надані позивачем докази свідчать лише про проживання дитини разом із батьком, проте відсутні докази ухилення матері від участі від виховання дитини.
Сам факт проживання дитини з батьком не підтверджує факту самостійного виховання ним дитини.
Натомість на спростування заявлених позовних вимог, відповідачем доведено, що вона спілкується з неповнолітнім сином, сплачувала аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина, до того часу, як позивач під час розгляду зазначеної справи в суді, після надання таких заперечень, забрав виконавчий лист на підставі якого відповідач сплачувала аліменти з ВДВС, а пізніше закрив рахунок на який відповідачка продовжила перераховувати аліменти, що на переконання суду свідчить про навмисне створення позивачем ситуації , в якій відповідач не має можливості перераховувати кошти на утримання неповнолітньої дитини.
При цьому суд погоджується з твердженням представника відповідач про те, що такі дії позивача призводять до порушення прав неповнолітньої дитини, враховуючи при цьому що наявний у позивачем дохід на утримання неповнолітнього сина, є меншим від визначеного чинним законодавством мінімуму.
За таких підстав, позов ОСОБА_1 в частині встановити факт перебування на його утриманні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
При цьому суд не вбачає підстав для закриття провадження у зазначеній частині позову на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки хоча позивачем заявлено, що встановлення зазначеного факту йому потрібно для надання відстрочки від призову до лав Збройних Сил України, але саме розділ ІV «Окреме провадження» ЦПК України регламентує розгляд заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_10 надати йому відстрочку від призову за мобілізацією до лав Збройних Сил України до досягнення повноліття малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то суд зазначає про наступне.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 19 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:  визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:  справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких підстав, позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_10 надати відстрочку від призову за мобілізацією до лав Збройних Сил України до досягнення повноліття малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, та враховуючи вимоги ст. 19 ЦПК України, відповідно до яких не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, тому у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження у справі за вказаною вимогою підлягає закриттю.
З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 4 - 13, 17, 18, 76 -83, 89, 255, 263-265, 273, 293, 315 – 319, 352 – 355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області про встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні.
Провадження у справі за позовною вимогою про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_11 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією до лав Збройних Сил України до досягнення повноліття малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , – закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 07.07.2026 року.

Суддя: Ю. В. Ведяшкіна