Справа № 161/6453/26 
Провадження № 2/161/4258/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Антіпової Т.А.,
при секретарі судового засідання Остимчук О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_4 , накладений згідно постанови про арешт майна боржника №54058417 від 08.06.2017 року головного державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ, реєстраційний номер обтяження №20803287 та згідно постанови б/н від 21.04.2010 року державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ, реєстраційний номер обтяження №9750087.
Позов обґрунтовує тим, що позивач звернулась до Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де отримала Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
З наданої інформації стало відомо, що державним виконавцем відділу ДВС Луцького РУЮ було накладено наступні арешти на майно ОСОБА_4 :
- згідно постанови про арешт майна боржника № 54058417 від 08.06.2017 року головного державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, реєстраційний номер обтяження № 20803287.
- згідно постанови б/н від 21.04.2010 р. державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, реєстраційний номер обтяження №9750087.
Як вбачається з листа №78890 від 19.08.2024 року Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до п.9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом МЮУ №2274/5 від 25.12.2008 виконавчі провадження знищено після закінчення строку їх зберігання, тому встановити в межах яких виконавчих проваджень були накладений дані арешти не виявилось можливим, також повідомлялося, що дані арешти з майна може бути знято за рішенням суду.
Відповідно до довідки від 14.12.2023 року, виданої Піддубцівським старостинським округом Підгайцівської сільської ради Луцького району встановлюється, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач, як спадкоємець першої черги, звернулась до нотаріуса, де отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо реєстрації спадкового майна у зв`язку із наявності накладення арешту на нерухоме майно. Станом на день подання позовної заяви відкриті виконавчі провадження, щодо позивача та ОСОБА_4 на виконанні у Луцькому відділі державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - не перебувають.
Зважаючи на обмеження позивача в реалізації прав власності, остання просить зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.03.2026 року позовну заяву було залишено без руху (а.с.15).
14.04.2026 року позивачем виконано вимоги ухвали суду та усунені недоліки заяви (а.с. 17-20).
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 квітня 2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 22).
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с. 40).
Позивач, та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 
Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Подали до суду заяву (кожен зокрема) про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позовної заяви (а.с.25,27).
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо зняття арешту з нерухомого майна покладається на розсуд суду.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01 червня 2019 року серія НОМЕР_1 (а.с.8а).
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент своєї смерті був зареєстрований та проживав з 07.02.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на належне йому майно.
З матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційної довідки від 09.04.2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 внесено обтяження всього нерухомого майна: 
- згідно постанови про арешт майна боржника № 54058417 від 08.06.2017 року головного державного виконавця Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Навроцького Д.В., реєстраційний номер обтяження № 20803287.
- згідно постанови б/н від 21.04.2010 року старшого державного виконавця Г.М. Демчук ВДВС Луцького РУЮ, реєстраційний номер обтяження №9750087 (а.с.18).
08.04.2026 року позивач звернулась із запитом до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з метою встановлення причини та на підставі яких рішень суду було накладено арешти на нерухоме майно ОСОБА_4 (а.с.19).
З листа №78890 від 19.08.2024 року Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що відповідно до п.9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом МЮУ №2274/5 від 25.12.2008 виконавчі провадження знищено після закінчення строку їх зберігання, тому встановити в межах яких виконавчих проваджень були накладений дані арешти не виявилось можливим (а.с.6).
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені вст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.
Заст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).
Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.
Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Обов`язки і права виконавців встановлені статтею 18 Закону, частиною другою якої передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції 2016 року) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Враховуючи те, що позивач є належним спадкоємцем майна спадкодавця, а існуючі на даний час арешт та заборона на відчуження нерухомого майна повністю унеможливлюють реалізацію її спадкового права на отримання свідоцтва про право на спадщину, а також відсутність підстав для продовження обтяження на майно, відсутність відкритих виконавчих проваджень, позовні вимоги щодо скасування арешту майна підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,279,352,354,430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна,- задовольнити.
Скасувати арешт з всього нерухомого майна, належного ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений згідно постанови про арешт майна боржника №54058417 від 08.06.2017 року головного державного виконавця Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Навроцького Дмитра Володимировича, реєстраційний номер обтяження №20803287.
Скасувати арешт з всього нерухомого майна, належного ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений згідно постанови б/н від 21.04.2010 року державним виконавцем Г.М.Демчук ВДВС Луцького РУЮ, реєстраційний номер обтяження №9750087.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса: 43021, Волинська області, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 27 а, ЄДРПОУ 35041407.
Повний текст судового рішення складено 20 липня 2026 року.
Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Т.А. Антіпова