ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
15 липня 2026 року | Справа № 903/561/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу 
за позовом Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирської міської ради, м.Володимир 
до відповідача-1: Комунального підприємства “Полігон” Володимирської міської ради, м.Володимир
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут”, м.Луцьк
про визнання недійсними додаткових угод, стягнення 78 159,56 грн,
за участю представників:
від позивача: н/з; 
від відповідача-1: н/з;
від відповідача-2: Мірчук В. В. – діє в порядку само представництва;
в судовому засіданні взяв участь Рішко А.В. – прокурор відділу Волинської обласної прокуратури (службове посвідчення №071761 від 01.03.2023),
в с т а н о в и в:
27.05.2025 сформовано в системі “Електронний суд”, а 28.05.2025 зареєстровано в Господарському суді Волинської області позовну заяву Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирської міської ради, в якій прокуратура просить:
- визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 15.07.2021 до договору №23-21/24 від 21.12.2020; 
- визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 15.09.2021 до договору №23-21/24 від 21.12.2020; 
- визнати недійсною додаткову угоду № 6 від 19.10.2021 до договору №23-21/24 від 21.12.2020; 
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” на користь Володимирської міської ради кошти в сумі 78 159,56 грн;
- стягнути з відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” та Комунального підприємства “Полігон” Володимирської міської ради на користь Волинської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 9 689,60 грн.
Ухвалою суду від 02.06.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09.07.2025; встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 07.07.2025.
07.07.2025 через систему “Електронний суд” від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить:
1) відмовити у задоволенні позову;
2) у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог: 
- відмовити у визнанні недійсною додаткової угоди №3 від 15.07.2021, якою ціна за одиницю товару була збільшена на 9,99%; 
- обмежити розмір стягнення сумою, що не перевищує 41 146,91 грн, з урахуванням правомірності додаткової угоди №3 від 15.07.2021.
08.07.2025 через систему “Електронний суд” від відповідача-2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 903/561/25 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
Ухвалою суду від 09.07.2025 було відкладено підготовче засідання на 30.07.2025; постановлено прокурору подати суду до 28.07.2025: відповідь на відзив відповідача-2; письмові пояснення на клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі; запропоновано позивачу подати суду до 28.07.2025: відповідь на відзив відповідача-2; письмові пояснення на клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі.
11.07.2025 через систему “Електронний суд” від Володимирської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій прокурор просить відхилити заперечення відповідача-2 на позов, викладені у відзиві, з підстав їх необґрунтованості. 
11.07.2025 через систему “Електронний суд” від Володимирської окружної прокуратури надійшло заперечення на клопотання представника відповідача ТзОВ “Волиньелектрозбут” про зупинення провадження у справі.
16.07.2025 через систему “Електронний суд” від відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив прокурора.
Ухвалою суду від 30.07.2025 клопотання відповідача-2 – Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” від 08.07.2025 про зупинення провадження у справі №903/561/25 задоволено; зупинено провадження у справі №903/561/25 за позовом Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирської міської ради до відповідача-1: Комунального підприємства “Полігон” Володимирської міської ради, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” про визнання недійсними додаткових угод, стягнення 78159,56 грн. до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
21 листопада 2025 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову по справі № 920/19/24.
Ухвалою суду від 22.04.2026 провадження у справі поновлено; продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів - до 24.05.2026 включно; підготовче засідання призначено на 20.05.2026.
19.05.2026 року відповідач-2 через систему «Електронний суд» подав клопотання про зупинення провадження у справі № 903/525/25 до набрання законної сили судовим рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-78/2026 (178/26) за конституційною скаргою ТОВ «Укр Газ Ресурс» щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25 грудня 2015 року № 922-VIII зi змінами.
19.05.2026 сформовано в системі «Електронний суд», а 20.05.2026 зареєстровано у Господарському суді Волинської області пояснення прокурора на клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі, в яких прокурор заперечує проти зупинення провадження у справі, при цьому вказує, що звертаючись із позовом до суду, прокурор обґрунтовував заявлені вимоги не виключно підвищенням ціни товару з перевищенням максимального ліміту в 10 %, а насамперед недоведеністю приватним контрагентом виникнення умов для зміни ціни товару в бік збільшення, які встановлені у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а також зміною ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця, що заборонено ч. 3 ст. 632 ЦК України. Крім цього, звертає увагу суду, що Великою Палатою Верховного Суду вже сформовані висновки щодо спірних правовідносин, а саме: щодо застосування норм матеріального права – п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Ухвалою суду від 20.05.2026 повідомлено позивача та відповідача-1 про оголошення перерви в підготовчому судовому засіданні до 28.05.2026.
Ухвалою суду від 28.05.2026 постановлено відмовити у задоволенні клопотання ТзОВ “Волиньелектрозбут” про зупинення провадження у справі; закрити підготовче провадження; призначити справу до судового розгляду по суті на 17.06.2026.
В судовому засіданні 17.06.2026 було оголошено перерву до 15.07.2026.
Ухвалою суду від 17.06.2026 повідомлено позивача та відповідача-1 про оголошення перерви в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 15.07.2026.
Ухвалу суду від 17.06.2026 надіслано учасникам справи до їх електронних кабінетів, а відповідачу-1 засобами поштового зв`язку на адресу його місцезнаходження.
В судове засідання 15.07.2026 представники позивача та відповідача-1 не з`явилися.
Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Неявка в судове засідання представників позивача та відповідача-1 не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки ці учасники належним чином були повідомлені про судовий розгляд, а тому на підставі статті 202 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за відсутності представників позивача та відповідача-1.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача-2, суд встановив, що 11.11.2020 на веб-сайті електронної системи публічних закупівель «Prozorro» Комунальним підприємством “Полігон” Володимирської міської ради було оприлюднено оголошення UA 2020-11-11-005026-b про проведення відкритих торгів на закупівлю електричної енергії на 2021 рік (ДК 021:2015:09310000-5) кількістю 594899 кВт з терміном поставки товару (електричної енергії) до 31.12.2021 з очікуваною вартістю закупівлі 1 385 089,06 грн.
За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано ТзОВ «Волиньелектрозбут» з ціновою пропозицією 1 313 700,00 грн, з яким Комунальне підприємство “Полігон” Володимирської міської ради 21.12.2020 укладено договір № 23-21/24 про постачання електричної енергії споживачу (надалі – договір).
Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Строк (термін) поставки товару – з 01 січня по 31 грудня 2021 року. Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена додатком 2 до цього договору (п.п. 3.1., 3.3. договору).
Згідно з п. 5.1.-5.2. договору загальна ціна (сума) цього договору становить 1 313 700,00 грн, у т.ч. ПДВ 218 950,00 грн. Ціна за одиницю товару визначається у додатку № 2 до договору. Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, яка зазначена у додатку №2 до договору.
Абзацом 1 п.5.3. договору узгоджено, що ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватись з дотриманням сторонами норм, передбачених ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що оформлюються додатковою угодою, у порядку, визначеному у додатку 3 до цього договору. До зміни ціни за одиницю товару постачальник зобов`язаний постачати електричну енергію за ціною, яка зазначена у договорі у чинній редакції.
Відповідно до п. 4 додатку 3 до договору зміна умов договору оформляється сторонами шляхом підписання додаткової угоди, яка набуває чинності з моменту її підписання сторонами (якщо сторони не погодять інший термін (строк) набрання чинності додатковою угодою) та є невід`ємною частиною договору.
Пунктом 6 додатку № 3 до договору визначено, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених п.п. 1 – 8 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Істотні умови договору можуть змінюватися у випадках зміни ціни за одиницю товару (електричної енергії) не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. 
Згідно з п. 7.4 додатку №3 до договору нова змінена ціна, розрахована відповідно до п. 7.2-7.3 застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця) і залишається незмінною до його завершення.
Пунктом 13.1. договору сторони визначили, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. 
Отже, на час укладання договору, сторонами було погоджено всі істотні умови договору, а саме: предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Господарського кодексу України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, та Закону України “Про публічні закупівлі”.
У подальшому між Комунальним підприємством “Полігон” Володимирської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” до договору № 23-21/24 від 21.12.2020 було укладено ряд додаткових угод, а саме:
- додатковою угодою № 1 від 12.02.2021 у зв`язку зі зміною регульованих цін (тарифів) ціну за одиницю електроенергії (з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ) з 01.01.2021 збільшено до 2,272714 грн/кВт/год (на 2,91 % у порівнянні з ціною, визначеною договором), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) не збільшено; 
- додатковою угодою № 2 від 16.04.2021 сторони внесли зміни до додатку № 1, доповнивши новими об`єктами постачання;
- додатковою угодою № 3 від 15.07.2021 у зв`язку зі збільшенням ціни за електричну енергію на ринку ціну з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ з 01.07.2021 збільшено до 2,464522 грн/кВт/год (на 8,43 % у порівнянні з ціною, визначеною згідно додаткової угоди № 1 та на 11,60 % у порівнянні з ціною, визначеною договором), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) з 01.07.2021 збільшено з 1,599998 грн/кВт/год до 1,759838 грн/кВт/год; 
- додатковою угодою №4 від 02.08.2021 сторони внесли зміни до додатку № 1, доповнивши новими об`єктами постачання;
- додатковою угодою №5 від 15.09.2021 у зв`язку зі збільшенням ціни за електричну енергію на ринку ціну з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ з 01.09.2021 збільшено до 2,675491 грн/кВт/год (на 17,72 % у порівнянні з ціною, визначеною згідно додаткової угоди № 1 та на 21,15 % у порівнянні з ціною, визначеною договором), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) з 01.09.2021 збільшено до 1,935646 грн/кВт/год; 
- додатковою угодою №6 від 19.10.2021 у зв`язку зі збільшенням ціни за електричну енергію на ринку ціну з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ з 01.10.2021 збільшено до 2,907536 грн/кВт/год (на 27,93 % у порівнянні з ціною, визначеною згідно додаткової угоди № 1 та на 31,66 % у порівнянні з ціною, визначеною договором), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) з 01.09.2021 збільшено до 2,129017 грн/кВт/год. 
Таким чином, за вказаними додатковими угодами до договору про постачання електричної енергії споживачу № 23-21/24 від 21.12.2020 ціна товару загалом зросла на 31,66 %.
Прокурор заявив вимоги визнати недійсними лише додаткові угоди №3 від 15.07.2021, №5 від 15.09.2021, №6 від 19.10.2021 до договору №23-21/24 від 21.12.2020 про постачання електричної енергії споживачу на підставі ст.203, 215 ЦК України, посилаючись на те, що вони укладені з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Підставами для визнання недійсними додаткових угод визначено ненадання відповідачем належних доказів підтвердження коливання ціни електроенергії в сторону збільшення; збільшення ціни товару всупереч п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) більше, як на 10% від ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі; збільшення ціни товару всупереч вимог ст. 632 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 3 ст.215 Цивільному кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з абз.1 ч.1 ст.216 Цивільному кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільному кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідач-1 за результатами проведеної процедури закупівлі електричної енергії відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" уклав з переможцем - відповідачем-2 у справі договір №23-21/24 від 21.12.2020 про постачання електричної енергії споживачу, яким було узгоджено всі істотні умови договору щодо предмета, ціни та строку виконання зобов`язань за договором.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі" (тут і надалі - у редакції, чинній станом на час укладення договору про закупівлю та оспорюваних додаткових угод до нього).
Згідно зі ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього врегульовані ст.41 Закону "Про публічні закупівлі", ч.1 якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільному кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч.1 ст.652 Цивільному кодексу України).
Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (ч.4 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі").
Згідно з п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови,що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 зазначила, що норми п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону України "Про публічні закупівлі".
Інший підхід до розуміння положень п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі".
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24, з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, дійшла висновку, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
Отже, норма ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % від ціни визначеної в договорі про закупівлю, та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Водночас ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.
Оспорювані додаткові угоди №3 від 15.07.2021, №5 від 15.09.2021, №6 від 19.10.2021 до договору №23-21/24 від 21.12.2020 укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки за їх умовами ціна за одиницю товару (кВт/годину) збільшилась та перевищила 10 % граничну межу, а ціна договору фактично збільшилась на 31,66 % порівняно із ціною, узгодженою основним договором, що суперечить вимогам п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 року у справі №913/368/19, від 11.05.2023 року у справі №910/17520/21).
Тобто, сам по собі факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
Звертаючись до покупця з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору за ціною, запропонованою замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім цього, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 року у справі №916/747/24).
Крім цього, спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Однак, під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24.
Таким чином, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку ст.86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 року у справі № 926/3244/22).
На підтвердження факту коливання ціни на ринку при ініціюванні укладення додаткової угоди №3 від 15.07.2021 ТзОВ «Волиньелектрозбут» надало роздруківку із сайту ДП «Оператор ринку», в якій наведено інформацію про середньозважені ціни купівлі-продажу ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку. Разом з цим, зазначена інформація підтверджує коливання ціни в бік збільшення на ринку «на добу наперед» у червні 2021 року в порівнянні з травнем 2021 року. Наведене суперечить додатку №3 до договору №23-21/24 від 21.12.2020 про порядок зміни умов договору, а саме: п.7.2, згідно з яким нова змінена ціна за одиницю електричної енергії розраховується за відповідною формулою, де враховуються середньозважена ціна на РДН і ВДР за місяць, що передує зміні ціни та середньозважена ціна на РДН і ВДР за місяць, у якому укладено договір (остання додаткова угода про зміну ціни).
На підтвердження факту коливання ціни на ринку при ініціюванні укладення додаткової угоди №5 від 15.09.2021 ТзОВ «Волиньелектрозбут» надало роздруківку із сайту ДП «Оператор ринку», в якій наведено інформацію про середньозважені ціни купівлі-продажу ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку та надано цінову довідку Харківської торгово-промислової палати №1869/21 від 12.08.2021.
На підтвердження факту коливання ціни на ринку при ініціюванні укладення додаткової угоди №6 від 19.10.2021 ТзОВ «Волиньелектрозбут» надало роздруківку із сайту ДП «Оператор ринку», в якій наведено інформацію про середньозважені ціни купівлі-продажу ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку та надано цінову довідку Харківської торгово-промислової палати №2515/21 від 11.10.2021.
Разом з цим, у п. 7 додатку № 3 до договору визначено, що у якості документального підтвердження даних про коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні «ОЕС України», передбачених цим підпунктом, сторонами визнаються наступні документи: завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) звітів про результати роботи РДН/ВДР та про діяльність ОР за відповідний календарний місяць, які оприлюднюються відповідно до законодавства ДП «Оператор ринку». 
Окрім цього, надані ТзОВ «Волиньелектрозбут» цінові довідки торгово-промислової палати за своїм змістом та суттю є лише документами довідково-інформаційного характеру, а тому не можуть слугувати належним доказом факту коливання ціни на електричну енергію, оскільки не містять відомостей щодо динаміки ціни на електроенергію, в них відсутній аналіз вартості ціни станом на дату укладення договору та додаткових угод чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електроенергії на ринку у звітному періоді, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Переліку інших підтверджуючих документів, окрім наведених у п. 7 додатку № 3 до договору, сторонами не визначено, а тому цінові довідки торгово-промислової палати додатково з цих підстав не підтверджують факту коливання ціни на ринку електроенергії (незалежно від наведеної в них інформації). 
Верховний Суд у постанові № 927/491/19 від 18.06.2021 зазначив, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі №916/747/24 від 06.02.2025 під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього. Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринкового ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. 
Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим. 
Таким чином, довідки ТПП не є належними доказами на підтвердження коливання ціни електроенергії на ринку.
Крім цього, відповідач-2, посилаючись на наявність коливання ціни, у процесі розгляду справи не обґрунтував, яким чином підвищення ціни на ринку, унеможливило виконання ним договору за ціною, наведеною у тендерній пропозиції, узгодженою у договорі, або яким чином свідчить про економічну невигідність виконання договору на погоджених умовах.
З огляду на викладене, додаткові угоди №3 від 15.07.2021, №5 від 15.09.2021, №6 від 19.10.2021 до договору №23-21/24 від 21.12.2020 укладені з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" та за відсутності підстав для внесення змін до договору в частині збільшення ціни на електроенергію, а тому підлягають визнанню недійсними на підставі ст.203, 215 ЦК України.
Крім цього, додаткова угода №3 від 15.07.2021 поширює свою дію на правовідносини сторін, які виникли до моменту її укладення, а саме: застосовується з 01.07.2021; додаткова угода № 5 від 15.09.2021 поширює свою дію на правовідносини сторін, які виникли до моменту її укладення, а саме: застосовується з 01.09.2021; додаткова угода № 6 від 19.10.2021 поширює свою дію на правовідносини сторін, які виникли до моменту її укладення, а саме: застосовується з 01.10.2021. Така зміна істотних умов договору про закупівлю суперечить принципам здійснення публічних закупівель та вимогам законодавства щодо порядку внесення змін до договору про закупівлю.
Зважаючи на особливості функціонування ринку електричної енергії, зокрема, неможливість її накопичення та зберігання споживачем, у період з 01.07.2021 по 15.07.2021, з 01.09.2021 по 15.09.2021 та з 01.10.2021 по 19.10.2021 товариство фактично здійснювало постачання електричної енергії, а замовник приймав та споживав її для забезпечення власних потреб.
Таким чином, електрична енергія, передана до моменту укладення додаткових угод №3 від 15.07.2021, № 5 від 15.09.2021, № 6 від 19.10.2021 була не лише передана замовнику, а й фактично спожита ним, тобто зобов`язання постачальника щодо передачі відповідного обсягу товару були виконані.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 зазначила, що ціна є істотною умовою договору про закупівлю. Також у зазначеній постанові сформульовано правовий висновок про те, що відповідно до частини третьої статті 632 ЦК України зміна ціни товару після виконання продавцем зобов`язання з його передачі у власність покупця не допускається.
Отже, поширення сторонами дії додаткових угод №1, № 5, № 6 на правовідносини, що виникли з 01.07.2024, з 01.09.2021 та з 01.10.2021 тобто, на період, протягом якого електрична енергія вже була поставлена та спожита, фактично призвело до зміни ціни товару після виконання постачальником зобов`язання щодо його передачі. Така зміна суперечить положенням частини третьої статті 632 ЦК України та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, що додатково підтверджує неправомірність укладення спірних додаткових угод.
Щодо вимоги прокурора про стягнення з відповідача-2 78 159,56 грн. 
Згідно із частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. 
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Враховуючи те, що підлягає до задоволення вимога прокурора про визнання недійсними спірних додаткових угод, то розрахунок за переданий товар повинен виконуватися за ціною, узгодженою у додатковій угоді №1 від 12.02.2021, а саме: 2,272714 грн.кВт/год.
ТзОВ "Волиньелектрозбут" за період з січня 2021 року по жовтень 2021 року передало 192 967 кВт./год., а Комунальне підприємство “Полігон” Володимирської міської ради оплатило вартість переданої електроенергії на суму 516 718,36 грн,
Враховуючи ціну, узгоджену в додатковій угоді №1 від 12.02.2021, відповідач-1 повинен був сплатити 438 558,80 грн, виходячи з розрахунку: 192 967 кВт./год. х 2,272714 грн.кВт/год = 438 558,80 грн.
Різниця між сумою коштів, які фактично сплачені відповідачем-1 за електроенергію, переданою за ціною, узгодженою оспорюваними додатковими угодами, та оплаченою сумою коштів за товар за цінами, визначеними договором з урахуванням додаткової угоди № 1 від 12.02.2021, становить 78 159,56 грн, виходячи з розрахунку: 516 718,36 – 438 558,80=78 159,56.
Як передбачено з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
У відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Таким чином, грошові кошти у сумі 78 159,56 грн є такими, що безпідставно збережені ТзОВ "Волиньелектрозбут", підстави їх збереження у зв`язку із задоволенням позову в частині визнання недійсними додаткових угод №3 від 15.07.2021, №5 від 15.09.2021, №6 від 19.10.2021 відпали, а тому підлягає до задоволення вимога прокурора про стягнення з відповідача-2 78 159,56 грн.
Заперечення відповідача-2, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують обставин, встановлених судом під час розгляду справи.
Обґрунтування наявності порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює підтримання публічного обвинувачення в суді; організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті (абз. 1 і 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Таким чином, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".
У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У вказаному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Водночас, тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому, розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Прокурор звернувся до господарського суду в інтересах Володимирської міської ради.
Судом встановлено, що згідно пунктів 1.1-1.2 Статуту КП «Полігон» Володимирської міської ради комунальне підприємство засноване на власності територіальної громади міста Володимира в особі Володимирської міської ради. 
Відповідно до п.6.1 цього Статуту управління КП «Полігон» Володимирської міської ради здійснює Володимирська міська рада. 
Як стверджує прокурор, зазначеним органом не вжито заходів, у тому числі щодо звернення до суду з відповідним позовом для захисту інтересів держави.
Прокурором приєднано до позовної заяви лист до Володимирської міської ради №50-411ВИХ-25 від 26.02.2025, в якому проінформовано про наявність факту незаконного укладення додаткових угод до договору, а також висловлено прохання про надання інформації з приводу того, чи вживались органом місцевого самоврядування заходи, спрямовані на стягнення з відповідача-2 коштів, сплачених за товар, який був поставлений за завищеною ціною, чи планує орган вживати заходів представницького характеру з метою визнання додаткових угод до договору недійсними та стягнення коштів, сплачених за товар, який був поставлений за завищеною ціною. 
Володимирською міською радою надано відповідь за № 669/1.21/2-25 від 28.02.2025, у якій органом місцевого самоврядування надано оцінку спірним правовідносинам та висловлено прохання про вжиття заходів представницького характеру Волинською обласною прокуратурою про скасування додаткових угод до договору та стягнення з безпідставно сплачених коштів.
Зазначене вказує на наявність підстав для застосування представницьких повноважень прокурором.
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а у разі встановлення судом незаконності додаткових угод, на підставі яких ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідає.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 виклала правову позицію щодо обґрунтування прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді.
Зокрема, Велика Палата зазначила, що прокурор, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (п. 10.3) зазначила, що орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави.
З урахуванням наведеного позов керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирської міської ради спрямований на захист інтересів держави.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 по справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначила, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що вказаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства.
За таких обставин в уповноваженого органу, в інтересах якого пред`явлено позов, був час і можливість самостійно звернутися до суду за захистом інтересів держави, однак він не скористався правом звернутися до суду за захистом інтересів держави, що, безумовно, свідчить про невжиття компетентним органам жодних заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо про можливе порушення інтересів держави, а відтак і про його бездіяльність. 
З урахуванням викладеного, у цьому випадку прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», для звернення до суду із позовом в інтересах держави в особі Володимирської міської ради.
Враховуючи обізнаність Володимирської міської ради про порушення інтересів держави та територіальної громади; беручи до уваги характер наданої інформації про відсутність заперечень проти подання прокурором позову в її інтересах та відсутність наміру звертатись до суду самостійно, з огляду на наявність порушень інтересів держави, що полягає у неналежному виконанні уповноваженим органом функцій із їх захисту, у керівника Волинської обласної прокуратури є підстави для представництва інтересів держави в особі Володимирської міської ради.
У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст.129 ГПК України з відповідачів на користь Волинської обласної прокуратури слід стягнути порівну по 4 844,80 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. 

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсними додаткові угоди №3 від 15.07.2021, №5 від 15.09.2021 та №6 від 19.10.2021 до договору від 21.12.2020 №23-21/24 про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між Комунальним підприємством “Полігон” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут”.
3. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” (вул.Єршова,11А, м.Луцьк, Волинська область, 43026, код ЄДРПОУ 42159289) на користь Володимирської міської ради (вул. Данила Галицького,5, м. Володимир, 44701, код ЄДРПОУ 35387610, рахунок: UA908999980314080544000003552, код бюджету: 24060300, отримувач: ГУК у Волинській області/м.Володимир/ЄДРПОУ 38009371) 78 159 грн 56 коп. безпідставно збережених коштів.
4. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” (вул.Єршова,11А, м.Луцьк, Волинська область, 43026, код ЄДРПОУ 42159289) на користь Волинської обласної прокуратури (вул.Винниченка,15, м.Луцьк, Волинська область, 43025, код ЄДРПОУ 02909915) 4844 грн 80 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
5. Стягнути із Комунального підприємства “Полігон” Володимирської міської ради (вул.Володимира Великого,54, м.Володимир, 44701, код ЄДРПОУ 32598072) на користь Волинської обласної прокуратури (вул.Винниченка,15, м.Луцьк, Волинська область, 43025, код ЄДРПОУ 02909915) 4844 грн 80 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повне рішення виготовлено і підписано 24.07.2026

Суддя І. О. Якушева