П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/3084/26	

Категорія: 112010201 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В.С.
Місце ухвалення: м. Миколаїв
Дата складання повного тексту:29.04.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації (далі – ТУ ДСА) України в Миколаївській області про:
- визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Миколаївській області щодо відмови позивачу у видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посадовим окладом, розрахованим з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом 01 січня 2025 року – 3028 грн, станом на 01 січня 2026 року – 3 328 грн;
- зобов`язати ТУ ДСА України в Миколаївській області виготовити та видати позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що передбачено пунктами 1-7 розділу IV постанови Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що позивач постановою ВРУ від 19 вересня 2013 року звільнений з посади судді Новобузького районного суду Миколаївської області у зв`язку з відставкою. 10 жовтня 2013 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88%. Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій просив нарахувати суддівську винагороду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого з 01 січня 2025 року, у відповідності до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" становить 3 028 гривень та з 01 січня 2026 року у відповідності до Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" становить 3 328 грн. Однак, листом відповідач відмовив у видачі цих довідок. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними.
Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався. 
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ТУ ДСА України в Миколаївській області задоволено. 
Визнано протиправною відмову ТУ ДСА України в Миколаївській області у видачі ОСОБА_1 довідок про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 3 028,00 грн, встановленого на 01 січня 2025 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та визначеного із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 3 328,00 грн, встановленого на 01 січня 2026 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік".
Зобов`язано ТУ ДСА України в Миколаївській області видати ОСОБА_1 довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 3 028,00 грн, встановленого на 01 січня 2025 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та визначеного із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 3 328,00 грн, встановленого на 01 січня 2026 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік".
В апеляційній скарзі ТУ ДСА України в Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що використання "прожиткового мінімуму для працездатних осіб" з метою обрахунку базового розміру окладу судді суттєво відрізняється від визначення його розміру в залежності від соціальної, демографічної групи на один місяць. У першому "випадку – це лише розрахункова величина, яка множиться на відповідний коефіцієнт 30, 50, 75, тобто дохід на місяць для судді збільшується щонайменше в 30, 50, 75 разів. У другому випадку – це той дохід, який за розрахунками держави дозволить забезпечити працездатній особі мінімальні соціальні стандарти протягом місяця. Необхідно констатувати, що Закон № 966-XIV не містить положень про таку соціальну групу як працездатні особи-судді, а також не встановлено можливості застосування прожиткового мінімум для визначення базового розміру посадового окладу судді. На нашу апелянта, це дає підстави дійти висновку, що використання в Законі №1402-VIII "прожиткового мінімуму для працездатних осіб" з метою обрахунку базового розміру окладу судді не відповідає меті визначення відповідної вартісної величини згідно з Законом № 966-XIV. Як уже вказувалось, відповідно до статті 130 Конституції України на державу покладено обов`язок забезпечити належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Тобто забезпечення діяльності суддів має бути належним для забезпечення їх належного функціонування як представників судової влади. Конституційний Суд України неодноразово в своїх рішеннях висловлював правові позиції щодо різних аспектів незалежності судової системи як однієї з гілок влади та суддів як носіїв цієї влади. встановлена Законом №1402-VIII розрахункова величина "прожиткового мінімуму для працездатних осіб" встановлена законом повинна тлумачитись у такий спосіб, що ця величина визначається відповідному законі кожного року та повинна забезпечувати такий рівень грошового забезпечення судді, який дозволяє судді бути незалежним та мати спроможність належно виконувати свої обв`язки щодо здійснення правосуддя. Визначаючи розмір такої розрахункової величини повинні враховуватись спроможності держави, а також рівень доходів інших категорій публічних службовців, фахівців у галузі права (адвокатів, самозайнятих осіб юристів, фізичних осіб-підприємців, які надають відповідні послуги). Оскільки "прожитковий мінімум для працездатних осіб", який використаний в Законі №1402-VIII як розрахункова величина, що не передбачено спеціальним Законом №966-XIV, який визначає прожитковий мінімум як вартісну величина достатню для забезпечення нормального функціонування організму людини, передбачає мінімальний набір непродовольчих товарів, послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, його використання для обрахунку базового окладу посадового судді повинно відповідати наведеному тлумаченню статті 130 Закону №1402-VIII щодо необхідності забезпечити такий дохід судді, який би гарантував його незалежність, тобто належний рівень доходу для забезпечення життєвих, соціальних культурних потреб. Відтак держава вправі визначати в законі про Державний бюджет України на відповідний рік розрахункову величину для обрахунку базового окладу судді, тобто окремо встановлювати прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді. Отже, визначення в Законі України "Про державний бюджет України" розрахункової величини для обрахунку базового окладу судді – прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн. не суперечить статтям 126, 130 Конституції України статті 130 в частині належного забезпечення судді за рахунок Державного бюджету України, що гарантує його незалежність та встановлення розміру окладу судді в спеціальному Законі №1402-VIII, який визначив, що оклад судді розраховується, виходячи з розрахункової величини, яка визначається в законі. В спірному випадку це Закон України "Про Державний бюджет України» на відповідний рік.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ТУ ДСА України в Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
Постановою ВРУ від 19 вересня 2013 року звільнений з посади судді Новобузького районного суду Миколаївської області у зв`язку з відставкою.
10 жовтня 2013 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88%.
Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій просив нарахувати суддівську винагороду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого з 01 січня 2025 року, у відповідності до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" становить 3 028 гривень та з 01 січня 2026 року у відповідності до Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" становить 3328 грн.
Листом від 18 березня 2026 року № 382-541/26 відповідач відмовив позивачу у видачі довідок про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій просив нарахувати суддівську винагороду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого з 01 січня 2025 року в розмірі 3028 грн, з 01 січня 2026 року в розмірі 3328 грн посилаючись на Закон України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", Закон України "Про Державний бюджет України на 2026 рік". 
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що ТУ ДСА України, відмовляючи позивачу як судді у відставці у видачі довідок про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2025 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та станом на 01 січня 2026 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", на тій підставі, що на 01 січня 2025 року та 01 січня 2026 року розмір прожиткового мінімуму, який застосовується для обрахунку посадового окладу судді апеляційного суду не змінювався, діяв необґрунтовано та всупереч вимог частини другої статті 130 Конституції України і частини третьою статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною відмови відповідача у видачі позивачу довідок про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 3 028 грн, встановленого на 01 січня 2025 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та 3328 грн, встановленого станом на 01 січня 2026 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", та зобов`язання відповідача видати позивачу ці довідки.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимогами ст. 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пунктом 6 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1, передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.
Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідно ч.1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 1 ч.3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" установлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:
- дітей віком до 6 років: 2 817 гривень;
- дітей віком від 6 до 18 років: 3 196 гривень;
- працездатних осіб: 3 328 гривень;
- працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, посадового окладу прокурора окружної прокуратури, посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - на рівні, встановленому для відповідного державного органу станом на 31 грудня 2025 року;
- осіб, які втратили працездатність, - 2 595 гривень;
- осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення за рішеннями суду, - 1 600 гривень.
Спір у цій справі фактично виник у зв`язку з обчисленням розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з установленого у ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого станом на 31 грудня 2025 року становив 2 102,00 грн.
Водночас, однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.
Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом України "Про судоустрій і статус суддів") гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їхнього статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року №11-р/2018.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці, та зокрема, вказував, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання) (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013, від 8 червня 2016 року №4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року №11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року №2-р/2020).
30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України, згідно із Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)".
Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище, і вперше закріплено спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що "розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій".
З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.
Розмір суддівської винагороди визначено у ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні ч.2 ст. 130 Конституції України.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України "Про прожитковий мінімум".
Відповідно ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
У змісті наведеної норми Закону України "Про прожитковий мінімум" закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.
Водночас ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік", разом із встановленням станом на 01 січня 2026 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 3328,00 грн, був передбачений такий вид прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді", розмір якого станом на 31 грудня 2025 року становив 2102,00 грн.
Варто зазначити, що зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а також до Закону України "Про прожитковий мінімум" щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.
Таким чином, Закон України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і ч.3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Закон України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Отже, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України", статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі №360/503/21, від 10 листопада 2021 року у справі №400/2031/21, від 22 червня 2023 року у справі №400/4904/21, від 24 липня 2023 року у справі №280/9563/21, від 25 липня 2023 року у справі №120/2006/22-а, від 26 липня 2023 року у справі №240/2978/22, від 27 липня 2023 року у справі №240/3795/22, від 02 серпня 2023 року у справі №560/5597/22, від 15 серпня 2023 року у справі №120/19262/21-а, від 13 вересня 2023 року у справі №240/44080/21, від 21 вересня 2023 року (справа №380/25627/21).
Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року по справі №200/2309/25 в аналогічних правовідносинах.
Так, у вказаній постанові Верховний Суд сформулював наступні висновки:
- заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня відповідного року на іншу розрахункову величину, яка Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді на підставі Закону України "Про Державний бюджет України є протиправною;
- у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік станом на 1 січня, а також зумовленим цим зростанням розміру суддівської винагороди, розрахунок якої здійснюється на основі прожиткового мінімуму, у суддів у відставці виникає право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання;
- для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі, встановленому законом про Державний бюджет України на відповідний рік та, відповідно, у разі його збільшення порівняно з попереднім роком з 01 січня наявні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Також у постанові від 17 лютого 2026 у справі №200/2309/25 Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду щодо неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 24 квітня 2025 у справі №240/9028/24 зазначив, що спірні правовідносини у цій справі стосувались проведення розрахунку при звільненні та виключенні зі штату судді Вищого адміністративного суду України, зокрема, обрахунку розміру суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги у зв`язку з відставкою судді. Натомість у справі, що розглядається, предмет спору стосується перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідками, виданими у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що спростовує доводи апелянта у цій частині.
Більш того, у постанові від 17 лютого 2026 року по справі №200/2309/25 Верховний Суд відступив від висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2025 року по справі №520/32171/24, на які посилається апелянт. В свою чергу, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року (справа №755/10947/17), суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Враховуючи викладене, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів"; а зміна Законом України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів. Отже, відмова Відповідача у видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання позивача станом на 01 січня 2026 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3 328,00 грн є протиправною.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 13 липня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.