_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/9640/26
Провадження № 2/947/2973/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.07.2026 року м.Одеса
Київський районний суд м.Одеси у складі:      головуючого судді    Мальованого В.О..      за участю секретаря    Кочіашвілі А.Д.     відповідача      ОСОБА_1      представника відповідача    ОСОБА_2      розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:
04.03.2026 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів.     В позовній заяві позивач просить зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від "26" квітня 2018 року на користь відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 до 1/6 частини заробітної плати щомісячно та зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від "19" лютого 2026 року на користь відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання доньки – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.02.2026 року, та до досягнення донькою – ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 до 1/6 частини заробітної плати щомісячно. В обґрунтування позову позивачем зазначено , що утримувані аліменти становлять частину його заробітку, що перевищують встановлену законом частку. Ухвалою суду від 11.03.2026 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання.    07.04.2026 до суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Березнякової К.О., в якому відповідачка позов не визнала повністю та зазначила, що обставини, на які посилається позивач в позовній заяві, є необґрунтованими. Вважає , що саме лише посилання позивача на те, що аліменти перевищують половину заробітку є припущенням, яке на підтверджене доказами. Перебування на утриманні позивача другої дитини він іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Посилаючись на обставини справи вважає, що сторона позивача штучно створює підстави для зменшення аліментів.    Навесні 2022 року , у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації, відповідач ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_5 виїхала з території України та наразі проживає на території Республіки Ірландія. У зв`язку з цим несе регулярні та необхідні витрати на утримання дитини , зокрема забезпечення її житлом , харчуванням , одягом , медичним обслуговування, навчанням та іншими повсякденними потребами, що суттєво перевищують розмір отримуваних аліментів. Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності правових підстав для зменшення розміру аліментів , просить відмовити в задоволенні позову.             Також у відзиві повідомлено про попередній розрахунок судових витрат в розмірі 12125,00 грн. на переклад документів з англійської мови та очікує понести витрати на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн., докази понесення яких будуть надані у встановлений законом строк після ухвалення рішення.     Відповідачем ОСОБА_4 відзиву на позовну заяву не подавалося.   14.04.2026 позивачем ОСОБА_3 подано відповідь на відзив в якому він заперечує проти доводів викладених відповідачем ОСОБА_1 у відзиві. Зазначає , що має нерегулярний та нестабільний дохід , що не дозволяє виконувати аліментні зобов`язання у попередньо визначеному розмірі без порушення балансу забезпечення обох дітей. Вказує , що його дружина ОСОБА_4 перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має можливості здійснювати трудову діяльність і отримувати дохід, а тому утримання другої дитини повністю покладається на нього.  Тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.     23.04.2026 відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , подала заперечення (на відповідь на відзив) в яких заперечила проти доводів позивача та просила відмовити в задоволенні позову.       Ухвалою суду від 11.05.2026 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.             Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився , надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності .       Відповідач ОСОБА_4 , та її представник ОСОБА_7 в судове за сідання не з`явилися , надали заяву про розгляд справи за відсутності відповідача.   Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали свої заперечення проти задоволення позову з тих підстав , що викладені у відзиві на позов , запереченні ( на відповідь на відзив), просили відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.    Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.          Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.    Згідно з ст.51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.          Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).       Згідно з ч. 8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.            Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.        Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.  Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.         Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.           Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.      Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.  Згідно з ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених законом.         Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006р. у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява №31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).  Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 , який після розірвання шлюбу між сторонами проживає разом з матір`ю – відповідачкою ОСОБА_1 .          Подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 .            Судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від "26" квітня 2018 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від "19" лютого 2026 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання доньки – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.02.2026 року, та до досягнення донькою – ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .        Дані обставини визнаються сторонами і не підлягають доказуванню.   Судові накази звернуто до примусового виконання , що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57343064 від 02.10.2018 року та копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №80384656 від 03.03.2026 року.            Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.         Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).       П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).         З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме, зміни матеріального або сімейного стану одержувача чи платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.        За змістом цієї норми права підставами зміни розміру аліментів є зміна матеріального чи сімейного стану. При цьому, зазначені положення закону не виключають як одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів, так і їх самостійне, незалежне одна від одної існування.       Звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовує свої вимоги зміною сімейного стану ( стягнення на утримання другої дитини аліментів розмірі частини його доходу), що загалом складає зобов`язання по сплаті аліментів на двох дітей в розмірі 50% його доходу, що перевищує встановлену законом частку.    В даному випадку доведення підстав для зменшення розміру аліментів покладається в силу вимог ст.12,13,81 ЦПК України на позивача.    Разом з тим, суд вважає, що позивач в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, які б достовірно та в достатній мірі підтверджували зміну сімейного та матеріального стану позивача до такого ступеня, який би унеможливлював сплату ним аліментів на утримання дітей у раніше визначеному судом розмірі, і слугували би підставою для зменшення їх розміру.  Як встановлено судом, дійсно після стягнення у 2018 році з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі частки доходу, з позивача у 2026 році стягнуто аліменти в розмірі частки його доходу на утримання дочки ОСОБА_9 , яка народилася у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..       Однак сам по собі факт стягнення аліментів на утримання другої дитини в розмірі доходу платника аліментів не є безумовними ознаками погіршення матеріального становища платника аліментів та підставою для зменшення розміру аліментів, стягнутих на утримання дитини. Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню.     Разом з тим, жодних належних, допустимих та достовірних доказів того, що у зв`язку зі стягненням аліментів на утримання другої дитини в розмірі частини доходу значно погіршилось матеріальне становище позивача, що він вимушений нести додаткові витрати на утримання своєї нової родини, їх розмір, позивачем суду не надано.            Зокрема, в цій справі позивач не надав доказів того, які джерела доходу він мав та має наразі , яким чином та наскільки змінився розмір його доходу, як це вплинуло на фактичний розмір аліментів, які сплачуються ним на користь неповнолітнього сина та дочки , які витрати, крім сплати аліментів, несе позивач, в т.ч. на утримання нової родини, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити та оцінити яким чином змінився (погіршився) матеріальний стан позивача як платника аліментів.   Крім того, загальна частка аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, які позивач повинен сплачувати за судовими рішеннями, становить 1/2 або 50% його заробітку (доходу), що не перевищує максимального розміру, визначеного ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».        При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі №681/15/12, навіть при погіршенні матеріального стану платника аліментів у випадку, якщо аліменти стягуються у частці від його доходу, це не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки зважаючи на те, що його доходи зменшилися, частина доходу, з якої відраховуються розмір аліментів, що підлягають сплаті на утримання дитини, також зменшиться.          За таких обставин, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, з максимально можливим урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, які превалюють над інтересами батьків, суд не знаходить підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_10 , та на користь відповідача ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_6 .         На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити повністю.           Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.       Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.       До витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правничу допомогу.         За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.    Відповідачем понесено витрати на переклад документів з англійської мови на українську мову та їх нотаріальне засвідчення у розмірі 12 125,00 грн, що підтверджується рахунком № 19 від 25.03.2026 року, рахунком № 22 від 02.04.2026 року, рахунком № 24 від 03.04.2026 року, банківськими квитанціями від 25.03.2026 року, від 02.04.2026 року, від 03.04.2026 року. Дані витрати пов`язані з розглядом справи , а тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Оскільки у відзиві на позовну заяву та до закінчення судових дебатів , представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Березняковою К.О. було заявлено, що докази понесення відповідачем судових витрат на правничу допомогу будуть надані суду у встановлений законом строк після ухвалення рішення суду у справі , відповідно до ст.246 ЦПК України, питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішується.    
Керуючись ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову    ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів  – відмовити повністю.           Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_9 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 ) судові витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 12125 ( дванадцять тисяч сто двадцять п`ять) гривень 00 копійок.         Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.        Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 10.07.2026.

Суддя В. О. Мальований