ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/17575/25 пров. № А/857/4740/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Мандзія О.П.,
суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - 

суддя у І інстанції – Крутько О.В.,
дата ухвалення рішення – 18.12.2025,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складення повного тексту рішення - не зазначено,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні після тяжкого поранення за період з 28.05.2024 по 10.06.2024 та 26.06.2024 по 18.11.2024;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні після тяжкого поранення за період з 28.05.2024 по 10.06.2024 та 26.06.2024 по 18.11.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. 28.04.2024 позивач під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту АДРЕСА_1 отримав поранення внаслідок скиду осколкового боєприпасу з БпЛА. Позивач повідомляє, що перебував на стаціонарному лікуванні у наступних лікарняних закладах: з 28 травня 2024 року по 10 червня 2024 року у МРЦ «Перлина Прикарпаття» МВС України, з 26 червня 2024 року по 08 липня 2024 року у Державній установі «ТМО МВС України по Львівській області», з 08 липня 2024 року по 12 липня 2024 року у Комунальному некомерційному підприємстві «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова». Далі лікувався амбулаторно у хірурга. Позивач стверджує, що має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн відповідно до Постанови КМУ №168 (за час перебування на лікуванні), просить позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, щодо невидачі наказу про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України видати наказ про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини у період з 28.05.2024 по 10.06.2024, з 26.06.2024 по 08.07.2024 та з 08.07.2024 по 12.07.2024.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини у періоди: з 28.05.2024 по 10.06.2024, з 26.06.2024 по 08.07.2024 та з 08.07.2024 по 12.07.2024.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням в частині відмови в задоволенні позову, його в цій частині оскаржив позивач ОСОБА_1 , подавши на нього апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржене рішення є таким, що прийняте з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, тому просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти у цій частині нове, яким зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 у розмірі до 100 000 грн пропорційно дням лікування після тяжкого поранення за період з 13.07.2024 по 18.11.2024. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що зі змісту постанови Кабінету Міністрів України № 168 вбачається, що право на додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн мають військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії. Норма не містить заборони або виключення щодо виплати додаткової винагороди у разі проходження амбулаторного лікування, якщо таке лікування є продовженням лікувального процесу після тяжкого поранення та здійснюється за медичними показаннями. Матеріалами справи підтверджено, що поранення позивача віднесено до тяжких, що встановлено довідкою військово-лікарської комісії. Амбулаторне лікування з 13.07.2024 по 18.11.2024 здійснювалося з приводу ускладнень після поранення, було безперервним продовженням лікування та об`єктивно унеможливлювало повернення позивача до виконання обов`язків військової служби. За своєю правовою та медичною природою таке амбулаторне лікування є формою лікування після тяжкого поранення і не може тлумачитися як підстава для звуження обсягу соціальних гарантій. Зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.09.2023 року у справі № 520/8647/22, від 07.11.2023 року у справі № 420/10437/22 та від 21.02.2024 року у справі № 160/11248/23 суд дійшов висновку, що право на додаткову винагороду за постановою № 168 пов`язується не з формальним статусом лікування, а з фактом поранення, його тяжкістю та причинним зв`язком із захистом Батьківщини, а також із фактичною неможливістю військовослужбовця виконувати службові обов`язки.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
28.04.2024 позивач під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області отримав бойове травмування внаслідок скиду осколкового боєприпасу з БпЛА.
Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №34 від 01.05.2024, бойове травмування отримано при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого, позивач в період з 28.05.2024 по 10.06.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у МРЦ «Перлина Прикарпаття» МВС України.
Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, позивач в період з 26.06.2024 по 08.07.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у Державній установі «ТМО МВС України по Львівській області».
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №61387, позивач в період з 08.07.2024 по 12.07.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова».
Згідно довідки медичної військово-лікарської комісії №9 від 03.01.2025 поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини. За ступенем тяжкості (Наказ МОЗ України від 04.07.2007 №370) травма відноситься до тяжких.
Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив додаткову грошової винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що позивачу належить додаткова винагорода у розмірі 100 000,00 грн за період перебуванння на стаціонарному лікуванні з 28.05.2024 по 10.06.2024, з 26.06.2024 по 08.07.2024 та з 08.07.2024 по 12.07.2024. Згідно вимог Постанови № 168 позивач набув право на отримання додаткової грошової винагороди у збільшеному до 100 000 гривень розмірі в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. Відповідач не обґрунтував з яких підстав позивачу не було нараховано та не виплачено додаткову грошову винагороду за період перебування на лікуванні внаслідок отриманого ним поранення у збільшеному розмірі до 100 000 грн. Оскільки в період 13.07.2024 по 18.11.2024 позивач проходив амбулаторне лікування, а не стаціонарне, відсутні підстави для нарахування та виплати додаткової винагорода у розмірі 100 000,00 грн за цей період.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, відповідачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині відмови у задоволенні позову.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд керується таким.
Предметом апеляційного перегляду є позовні вимоги у задоволенні яких відмовлено, в саме про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні після тяжкого поранення за період 13.07.2024 по 18.11.2024 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні після тяжкого поранення за період з 13.07.2024 по 18.11.2024.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ передбачені основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені (далі Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз. 1, 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, воєнний стан в країні неодноразово був продовжений та діє по теперішній час.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168).
Пунктом 1 Постанови № 168 (у редакції на час спірних правовідносин), установлено, зокрема, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Спір у цій справі виник у зв`язку із не нарахуванням на не виплатою позивачу додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн відповідно до Постанови № 168 у розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Так, із наведеного п. 1 Постанови № 168 вбачається встановлення двох умов, які необхідні для виплати збільшеної до 100 000,00 грн винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: 1) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини; 2) факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування на стаціонарному лікуванні.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100 000 гривень.
Підставою для видачі наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.
З аналізу п. 1 Постанови № 168 можна дійти висновку про встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, щодо періоду з 13.07.2024 по 18.11.2024, то згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 з 13.07.2024 по 18.11.2024 лікувався амбулаторно у хірурга ДУ ТМО МВСУ по Львівській області з приводу ВОСП м`яких тканин н/з правого стегна.
В матеріалах справи відсутні докази перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 13.07.2024 по 18.11.2024 включно.
Оскільки в період 13.07.2024 по 18.11.2024 позивач проходив амбулаторне лікування а не стаціонарне, відсутні підстави для нарахування та виплати додаткової винагорода у розмірі 100000,00 грн за цей період, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині. 
Доводи скаржника про те, що право на додаткову винагороду за постановою № 168 пов`язується не з формальним статусом лікування, а з фактом поранення, його тяжкістю та причинним зв`язком із захистом Батьківщини, а тому період лікування амбулаторно має враховуватися для виплати додаткової винагороди, апеляційним судом до уваги не береться, оскільки законодавство чітко встановлює умови, які необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії). 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судом апеляційної інстанції враховано, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Своєю чергою, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись статтями 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі №380/17575/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар