Справа № 734/2806/26 | Головуючий у 1 інстанції Соловей В. В.
Провадження № 33/4823/703/26 |
Категорія - ст. 124 КУпАП |

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2026 року | місто Чернігів

Суддя Чернігівського апеляційного суду Авраменко О.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Лущик О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Лущик Олени Миколаївни, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 липня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 липня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Згідно з оскаржуваною постановою,о 22.08 годині 29 травня 2026 року у сел. Козелець, вул. Київська, б. 30, Чернігівського району Чернігівської області на нерегульованому перехресті вулиць Київська-Декабристів водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , та виконуючи поворот ліворуч, не надала перевагу у русі мотоциклу, що рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого здійснила зіткнення з мотоциклом Mustang 150-F, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням неповнолітнього водія ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 16.13 ПДР України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Не погодившись із рішенням суду, захисник Лущик О.М., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду змінити в частині накладення адміністративного стягнення та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не оспорює фактичних обставин, при яких трапилось ДТП, а також юридичної кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП. В той же час, не погоджується з висновками суду в частині визначеного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 місяців. Вказує, що ухвалюючи рішення про визначення виду стягнення, суд не повною мірою дослідив відомості про особу порушника, не врахував характер вчиненого правопорушення та ступінь вини, відношення правопорушника до діяння, а саме: надання допомоги на місці ДТП, дотримання всіх правил дорожнього руху як водія після ДТП, усуненням заподіяної шкоди, що свідчить про усвідомлення своєї вини та відсутність необхідності обмежувати у праві керування транспортним засобом. ОСОБА_1 має на утриманні батька, який є особою з інвалідністю, вона також є приватним підприємцем та здійснює свою діяльність поза межами місця проживання. Стягнення у виді позбавлення права керування позбавить її можливості прибути до роботи до іншого населеного пункту та отримати дохід, що є єдиним джерелом отримання прибутку. Крім того, у цій справі наявні обставини, що пом`якшують відповідальність: щире каяття, добровільне відшкодування збитків та усунення заподіяної шкоди, а також відсутні обставини, що обтяжують відповідальність.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Лущик О.М., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та з`ясувавши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, правильність кваліфікації її дій, за фактичних обставин, наведених в оскаржуваній постанові, підтверджується зібраними й перевіреними в судовому засіданні доказами та в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП викладені в постанові висновки суду в цій частині апеляційним судом не перевіряються.
В той же час, правильно визначившись із тим, що ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності із накладенням адміністративного стягнення в межах санкції, встановленої ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції не в повній мірі врахував такі вимоги закону.
Так, згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має відповідати регламентованій законом меті та критеріям достатності (співмірності).
Санкція ст. 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Апеляційний суд виходить з того, що за змістом системного аналізу норм матеріального права законодавцем встановлено презумпцію застосування більш м`якого заходу примусу, в тому числі й адміністративного стягнення, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення його мети.
Обираючи вид адміністративного стягнення, який підлягає застосуванню відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначених вище вимог КУпАП не дотримався, оскільки не врахував усіх обставин справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності та як наслідок, належним чином не обґрунтував підстав для висновку про неможливість досягнення мети адміністративного стягнення не лише шляхом позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, а й накладенням альтернативних стягнень.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, під час накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, ступінь її вини та дійшов висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки більш м`яке адміністративне стягнення не досягне мети його застосування.
Тобто, зазначене формулювання є загальним та не містить аналізу і конкретних вказівок на обставини, що свідчать про неможливість досягнення мети адміністративного стягнення у випадку застосування інших видів стягнень.
Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 , після ДТП викликала поліцію та швидку медичну допомогу, надала показання щодо обставин ДТП, які узгоджуються з поясненнями іншого учасника ДТП, тобто є правдивими, що свідчить про усвідомлення ОСОБА_1 протиправності характеру своїх дій. Крім того, відповідно до заяви ОСОБА_2 від 06.06.2026 року, складеної у присутності його законного представника, потерпілий не має претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_1 .
В судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_1 повідомила про повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому. Крім того, зазначила, що щиро розкаюється у вчиненому.
Також судом першої інстанції не враховано відсутність даних, які б негативно характеризували ОСОБА_1 , а також даних про те, що вона раніше притягувалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності, в тому числі за порушення ПДР України, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність. До того ж, ОСОБА_1 є приватним підприємцем та здійснює свою діяльність поза межами місця проживання, має у складі свої сім`ї батька, який є особою з інвалідністю.
Зазначене вище свідчить, що за наведених судом першої інстанції мотивів, накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців не буде справедливим і необхідним стягненням у даному випадку. Наведена в оскаржуваній постанові мотивація, без урахування всього комплексу обставин справи, не є достатньою для висновку, що перевиховання за вчинення вказаного вище правопорушення неможливе без позбавлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, права керувати транспортними засобами.
Отже, накладене судом адміністративне стягнення у виді позбавлення ОСОБА_1 права керування всіма видами транспортних засобів строком на 6 місяців є невиправдано суворим та не співмірним із характером вчиненого правопорушення, що свідчить про порушення принципу справедливості при призначенні покарання. Тому наявні підстави для пом`якшення накладеного судом першої інстанції стягнення.
Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (ст. 33 КУпАП).
Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.
Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити судове рішення в частині накладення адміністративного стягнення, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки позбавлення права керування транспортними засобами в даному випадку є занадто обтяжливим і недоцільним.
На переконання апеляційного суду, таке стягнення відповідатиме загальним засадам застосування адміністративного стягнення, буде справедливим, необхідним і достатнім для досягнення його мети – виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, запобігання вчиненню нових правопорушень, а також не становитиме «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому, апеляційний суд вважає неможливим накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, як про це просить захисник в апеляційній скарзі, так як санкція ст. 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, апеляційна скарга захисника Лущик О.М. підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Лущик Олени Миколаївни, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 липня 2026 року відносно ОСОБА_1 змінити в частині накладення на неї адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.
В іншій частині постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 липня 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя | О. В. Авраменко