ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 686/3758/21
провадження № 61-11732св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коротуна В. М., 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , 
відповідач (за первісним та зустрічним позовами) - ОСОБА_2 
позивач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2025 року у складі судді Салоїд Н. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила стягнути з відповідача 27 000,00 доларів США боргу та 2 481,00 доларів США у вигляді 3 % річних.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 24 травня 2013 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого вона надала позичальнику у борг грошові кошти в сумі 27 000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути на її першу вимогу, проте таку вимогу не виконав. На підтвердження отримання зазначених коштів ОСОБА_2 видав особисто підписану ним розписку.
Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики та 3 % річних.
У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся із самостійними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у яких, із урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 27 000,00 доларів США сплаченого за нього боргу, із ОСОБА_1 - безпідставно отримані кошти в сумі 820 000,00 грн.
На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що у травні 2013 року він, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як засновники Приватного підприємства «Шелтер-Захист» (далі - «Шелтер-Захист») домовилися про розвиток господарської діяльності цього підприємства. 
ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 надати фінансову допомогу й остання 24 травня 2013 року передала йому 27 000,00 доларів США. Між ними було досягнуто домовленості про те, що грошові кошти будуть повернуті ним або ОСОБА_2 шляхом сплати щомісячно по 10 000,00 грн на особистий картковий рахунок, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , тому складена ОСОБА_2 розписка про позику грошей у ОСОБА_1 була формальністю.
Починаючи з 20 червня 2013 року до 16 березня 2020 року, з огляду на відповідні домовленості між ним та ОСОБА_2 , на виконання зобов`язань останнього, він особисто перерахував ОСОБА_1 362 725,23 грн, що еквівалентно 27 000,00 доларів США, а також надлишково сплатив 457 274,77 грн.
Посилаючись на те, що у повному обсязі сплатив ОСОБА_1 заборгованість ОСОБА_2 за договором позики у більшому розмірі, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 27 000,00 доларів США, сплачених в інтересах боржника, та зі ОСОБА_1 - 820 000,00 грн безпідставно отриманих коштів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2025 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 27 000,00 доларів США та 1 406,95 доларів США у вигляді 3 % річних. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 13 420,00 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовлено.
Установивши, що ОСОБА_2 порушив умови цього договору і не повернув позику в повному обсязі у встановлений строк, суд дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивачки грошових коштів (основного боргу) та 3 % річних за неналежне виконання зобов`язань.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необґрунтованості.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року, за наслідками розгляду апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , рішення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишено без змін. 
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11 вересня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити зустрічний позов у повному обсязі..
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 761/17097/15, від 23 грудня 2020 року у справі № 757/28231/13, від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16, від 14 липня 2021 року у справі № 750/2316/19, від 21 лютого 2018 року у справі № 344/16307/15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, касаційна скарга містить посилання на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Зміст касаційної скарги свідчить про те, що судові рішення оскаржуються лише в частині вирішення зустрічного позову, в іншій частині не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні зустрічного позову.
Суди не врахували, що саме він узяв на себе зобов`язання щодо повернення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в сумі 27 000,00 доларів США згідно з розпискою від 24 травня 2013 року, про що було складено розписку від 30 травня 2013 року, яка надана ОСОБА_2 . Із червня 2013 року до березня 2020 року на погашення боргу ОСОБА_2 він сплатив ОСОБА_1 820 000,00 грн та виконав повністю грошове зобов`язання ОСОБА_2 .
Суди не звернули увагу на те, що він переплатив кошти, надлишково сплатив ОСОБА_1 457 274,77 грн, які остання відмовилася йому повернути з тих підстав, що ці кошти є оплатою його власного боргу. Однак у нього відсутня будь-яка заборгованість перед ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 також відмовився повернути йому кошти, які він сплатив в рахунок сплати заборгованості ОСОБА_1 в сумі 27 000,00 доларів США, оскільки остання не повернула йому письмової розписки про позику грошей.
Доводи інших учасників справи
27 жовтня 2025 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02625 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу № 686/3758/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики та трьох відсотків річних та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Зупинено виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2025 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Матеріали справи № 686/3758/21 надійшли до Верховного Суду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Суди встановили, що відповідно до власноруч складеної розписки від 24 травня 2013 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 кошти в сумі 27 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути на першу вимогу останньої.
На підставі розписки від 30 травня 2013 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 на виконання його зобов`язань з повернення боргу шляхом перерахування коштів на особистий рахунок ОСОБА_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк».
Окрім того, відповідно до розписки від 22 травня 2013 року ОСОБА_3 особисто отримав у борг від ОСОБА_1 820 000,00 грн, які зобов`язався повернути в строк до 01 квітня 2020 року щомісячними платежами.
05 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із листом-вимогою про повернення боргу.
Згідно з наявними у матеріалах справи квитанціями з призначенням платежу «поповнення карткового рахунку» за період із 2013 року до 2020 року ОСОБА_3 сплатив на рахунок ОСОБА_1 610 000,00 грн.
Під час розгляду справи як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 визнали, що останній у період із червня 2013 року до квітня 2020 року сплатив 820 000,00 грн на користь ОСОБА_1 шляхом поповнень карткового рахунку ОСОБА_4 .
Також суди встановили, що відповідно до квитанцій із призначенням платежу «поповнення карткового рахунку» за період із грудня 2019 року до березня 2020 року ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 20 100,50 грн.
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Підставою касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 761/17097/15, від 23 грудня 2020 року у справі № 757/28231/13, від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16, від 14 липня 2021 року у справі № 750/2316/19, від 21 лютого 2018 року у справі № 344/16307/15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).
Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (стаття 520 ЦК України).
За положеннями статті 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
За змістом частини першої статті статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
У справі, яка переглядається, суди встановили, що кредитор ОСОБА_1 не надавала згоду на заміну боржника у зобов`язанні, долучені ОСОБА_3 до матеріалів справи копії квитанцій про поповнення банківського карткового рахунку ОСОБА_1 не містять відомостей про повернення ОСОБА_3 боргу за ОСОБА_2 у порядку статті 528 ЦК України. Розписка ОСОБА_2 від 30 травня 2013 року, в якій він уповноважив ОСОБА_3 сплатити за нього відповідний борг, указаних обставин також не підтверджує.
Суди відхилили доводи ОСОБА_3 щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів, з огляду на надану останньою суду копію розписки від 22 травня 2013 року, згідно з якою ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_1 820 000,00 грн, які, відповідно, і повертав шляхом поповнення банківського рахунку останньої. Після сплати усієї суми боргу оригінал розписки було повернуто ОСОБА_3 , що відповідає вимогам ЦК України. ОСОБА_3 , у свою чергу, цю обставину не спростував.
Із урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 , з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження укладення відповідного правочину про відступлення ОСОБА_2 йому права вимоги за договором позики, як того вимагають положення статей 520, 528 ЦК України.
При цьому, суди обґрунтовано виходили з того, що за відсутності доказів наявності волі кредитора ОСОБА_5 на покладення виконання зобов`язання боржника ОСОБА_2 за договором позики на ОСОБА_3 , відсутні й підстави для застосування правового механізму, визначеного частиною першою статті 528 ЦК України.
Крім того, ОСОБА_2 , з якого на користь ОСОБА_1 стягнуто борг за договором позики від 24 травня 2013 року, судові рішення не оскаржував, тобто погодився з ними.
Верховний Суд погоджується з висновками судів, які правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.
Посилання в касаційній скарзі на неврахування судами відповідних доказів, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки вони були предметом дослідження судами із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом у постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цій справі й у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначеній  справі суди виходили з конкретних обставин та  фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Із урахуванням того, що інші аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судами надана належна оцінка, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі доводи, які не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судом. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення в оскарженій частиніухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення в оскарженій частині - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400,401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів залишити без змін.
Поновити виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2025 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

І. А. Воробйова

В. М. Коротун