МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2026 р. | № 400/3654/26
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 

за позовом | ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача | Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,
про | визнання протиправним та скасування рішення від 16.09.2025 року № 2956823112-2025-1; зобов`язання вчинити певні дії,

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16.09.2025 №2956823112-2025-1 про відмову у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплачувати допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам на малолітню дитину позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №332;
- зобов`язати відповідача здійснити виплату заборгованості допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам починаючи з жовтня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є внутрішньо переміщеною особою. Позивач має на утриманні малолітню дитину ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується матеріалами справи. З 01.03.2024 Позивачу призначено допомогу на проживання ВПО, однак з 01.10.2025 року її виплату було припинено. На звернення позивача за призначення виплати, позивачу було відмовлено. Підставою для відмови слугувало те, що він не відповідає умовам, зазначеним у пунктах 13-1 - 13-4 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 (далі - Порядок №332). Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач не відповідає критеріям, визначеним Порядком №332. Наведені твердження мають декларативний характер та не підтверджені жодними доказами. Позивач вважає, що на момент звернення до відповідача він відповідав критеріям, унормованим п. 13-1 - 13-4 Порядку №332, на підтвердження чого надав необхідні документи. Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним та таким, що порушує його право на належний соціальний захист, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Позовна заява залишалась без руху ухвалою від 10.04.2026 року. 
Ухвалою судді від 14.04.2026 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що з 01.03.2024 року позивачу призначено допомогу на проживання ВПО з 01.03.2024 року по 31.08.2024 року на перший шестимісячний період. До складу сім`ї заявника входить дружина ОСОБА_3 , яка зареєстрована як ВПО за адресою АДРЕСА_2 та донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно допомогу призначено на заявника та доньку в розмірі 5000,00 грн. Після закінчення першого шестимісячного періоду виплата допомоги ОСОБА_1 подовжувалась на наступні шестимісячні періоди, а саме з 01.03.2025 та 01.09.2025. 08.10.2025 проведено перерахунок відповідно до ч.3 пункту 13 Порядку, при перевірці проведеного перерахунку з`ясовано, що позивач не відповідає критеріям, зазначеним у пунктах 13-1 - 13-4 Порядку № 332, тому виплату допомоги припинено з 01.10.2025 року. Додатково відповідач зазначає, що позивач не є працевлаштованою особою, не зареєстрований в центрі зайнятості як безробітній або такий, що шукає роботу, не провадить підприємницьку діяльність та не здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також, відповідачем встановлено, що фактичний догляд за дитиною здійснює дружина, яка є отримувачем допомоги при народженні дитини. Відтак, спірне рішення вважає правомірним. 
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій заперечує обґрунтування відповідача та повністю підтримує позовні вимоги. 
Дослідивши докази, суд, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач отримав статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 28.09.202 року № 4810-7001536567, у якій зазначено зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 . Також, позивач має на утриманні малолітню дитину ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка також має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 28.09.202 року №4810-7001536650, у якій зазначено зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 .
З 01.03.2024 року позивачу призначено допомогу на проживання ВПО, а саме з 01.03.2024 року по 31.08.2024 року на перший шестимісячний період. Допомогу призначено на заявника та доньку в розмірі 5000,00 грн. 
Після закінчення першого шестимісячного періоду виплата допомоги ОСОБА_1 подовжувалась на наступні шестимісячні періоди, а саме з 01.03.2025 та 01.09.2025.
Згідно рішення від 16.09.2025 року №2956823112-2025-1 відповідачем 08.10.2025 року проведено перерахунок відповідно до ч.3 пункту 13 Порядку, при перевірці проведеного перерахунку з`ясовано, що позивач не відповідає критеріям, зазначеним у пунктах 13-1 - 13-4 Порядку № 332, тому виплату допомоги припинено з 01.10.2025 року.
На звернення позивача відповідачем було надано лист, в якому зазначено, що позивачу відмовлено у призначенні допомоги, оскільки він не належить до осіб, які мають право на її отримання відповідно до Порядку №332.
Вважаючи протиправним рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі -Закон №1706).
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
За приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
20.03.2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин)
Відповідно до п. 3 порядку № 332 з 1 листопада 2023 р. допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа) у такому розмірі:
для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;
для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога призначається на кожного члена сім`ї (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.
До складу сім`ї уповноваженої особи включаються (незалежно від наявності відомостей щодо включення їх до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб) чоловік, дружина, діти, прийомні діти, діти, які виховуються батьками-вихователями в дитячих будинках сімейного типу, усиновлені діти, діти, над якими встановлено опіку або піклування, а також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (зокрема у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим рівнем за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; діти з інвалідністю після досягнення ними 18-річного віку до визнання їх особами з інвалідністю з дитинства I та II групи; не перебувають в шлюбі повнолітні діти; визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи, які проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи та доглядає за нею; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю і мають спільних дітей, та/або особи, які встановили у судовому порядку факт проживання однією сім`єю. Членом сім`ї може вважатися одинока особа, а також неповнолітня дитина, якщо така особа не входить до складу сім`ї.
Діти/особи віком до 23 років, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти після досягнення ними 18 років і не мають власних сімей, мають право звертатися за призначенням допомоги особисто, якщо вони мають фактичне місце проживання (перебування) інше, ніж в уповноваженої особи.
Склад сім`ї уповноваженої особи визначається на дату звернення за призначенням допомоги.
З 1 листопада 2023 р. для призначення допомоги уповноважена особа подає заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 5 (далі - заява).
Згідно з п. 5 порядку № 332 допомога призначається внутрішньо переміщеним особам:
які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 р. з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації;
у яких житлове приміщення знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання) та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування, а в разі його відсутності - обласною державною (військовою) адміністрацією факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації.
За правилами п. 13-1 порядку №322 виплата допомоги продовжується на другий шестимісячний період автоматично: отримувачам пенсії, розмір якої не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 1 січня року, в якому приймається рішення про призначення допомоги; особам з інвалідністю I чи II групи, дитині з інвалідністю віком до 18 років, дитині, хворій на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, що підтверджується документально; дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа віком до 23 років, у тому числі таким, які перебувають у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях, а також батькам-вихователям, прийомним батькам та опікунам (піклувальникам).
У разі коли особі не було продовжено виплату допомоги автоматично, але вона належить до категорій осіб, визначених абзацами другим - четвертим цього пункту, їй може бути призначено допомогу за заявою.
Іншим членам сім`ї виплата допомоги може бути продовжена на підставі подання заяви на призначення допомоги.
Якщо за результатами опрацювання особових справ отримувачів допомоги виявлено, що особі не продовжено виплату допомоги автоматично із застосуванням засобів Єдиної інформаційної системи соціальної сфери і така особа не отримала допомогу, але мала на неї право, допомога надається їй за період, протягом якого на неї поширювалося таке право, але не раніше ніж з 1 березня 2024 року.
Згідно з п. 13-2 порядку № 332 для отримувачів допомоги, які не підпадають під дію пункту 13-1, та які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 р. з територій, включених до переліку територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, допомога призначається на другий шестимісячний період на підставі подання заяви на осіб із складу членів сім`ї, якщо середньомісячний сукупний дохід на одного отримувача в такій сім`ї протягом тримісячного періоду, за який враховуються доходи на момент продовження виплати допомоги, не перевищує чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 1 січня року, в якому приймається рішення про призначення допомоги, та у разі, коли:
1) у складі сім`ї або серед отримувачів допомоги є непрацююча працездатна особа, яка виховує дитину віком до 18 років, або в сім`ї виховується троє і більше дітей віком до 18 років, всі діти проживають в сім`ї і не виховуються в інтернатних закладах та:
фактичним місцем проживання (перебування) такої сім`ї є території, на яких ведуться бойові дії або території можливих бойових дій, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій), території активних бойових дій, що включені до переліку територій; або
сім`я проживає на території, для якої визначена дата завершення бойових дій, включеній до переліку територій, та території, що не включена до переліку територій, але у закладах дошкільної освіти та/або закладах загальної середньої освіти, що розташовані на території територіальної громади, на якій проживає така сім`я, відсутні місця або навчання проводиться он-лайн, дистанційно (повністю або частково). Для такої сім`ї допомога призначається, якщо відомості про відсутність місць у закладах дошкільної освіти та/або закладах загальної середньої освіти або про те, що навчання в таких закладах проводиться в режимі он-лайн, дистанційно (повністю або частково), отримані шляхом інформаційної взаємодії між органами соціального захисту населення та органів управління у сфері освіти.
Допомога призначається на всіх осіб з числа внутрішньо переміщених осіб у такій сім`ї з урахуванням норм пункту 13- 3 цього Порядку;
2) у складі сім`ї є непрацююча працездатна особа, яка на дату звернення за допомогою зареєструвалася в центрі зайнятості як безробітна або як така, що шукає роботу, зокрема для отримання ваучера на навчання, але ще не працевлаштувалася, та діти, які відвідують заклади дошкільної освіти та/або навчаються у закладах загальної середньої освіти, та/або діти (особи до 23 років), які навчаються в закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти.
Пунктом 24 порядку №332 визначено, що у разі успішного проходження верифікації інформації отримувачів допомога продовжується автоматично із використанням функціоналу Єдиної системи.
У разі виявлення невідповідності вимогам цього Порядку за результатами верифікації та відомостей, відображених в Єдиній системі, в Єдиній системі формується відповідний статус із зазначенням критеріїв, наведених у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку, які порушено. За наявності технічної можливості інформація про підстави відмови у призначенні/ продовженні виплати допомоги та порядок оскарження рішення повідомляється уповноваженій особі або отримувачам із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи, засобами мобільного зв`язку або органу соціального захисту населення, який призначає допомогу на проживання, шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/електронного зв`язку.
Повідомлення про прийняте рішення та порядок його оскарження надсилаються за технічної можливості із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи засобами мобільного зв`язку або органом Пенсійного фонду України, який призначає допомогу на проживання, з використанням засобів поштового/електронного зв`язку. 
У разі незгоди з відмовою у призначенні допомоги отримувач може подати підтвердні документи органу Пенсійного фонду України або уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, або адміністратору центру надання адміністративних послуг за місцем обліку внутрішньо переміщеної особи. 
Орган Пенсійного фонду України після звернення отримувача із підтвердними документами, які спростовують виявлені критерії, визначені пунктами 7, 7^-1 і 8 цього Порядку, приймає рішення про призначення/відмову у призначенні допомоги та рекомендує отримувачу звернутися до володільця інформації для внесення відповідних змін до державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, передбаченому законодавством. 
Суд установив, що з 01.03.2024 позивачу на нього та доньку в розмірі 5000,00 грн призначено допомогу на проживання ВПО, однак з 01.10.2025 року її виплату було припинено. На звернення позивача за призначення виплати, позивачу було відмовлено. Підставою для відмови слугувало те, що він не відповідає умовам, зазначеним у пунктах 13-1 - 13-4 Порядку №332).
У відзиві відповідач стверджує, що позивач не є працевлаштованою особою, не зареєстрований в центрі зайнятості як безробітній або такий, що шукає роботу, не провадить підприємницьку діяльність та не здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. А також, ним встановлено, що фактичний догляд за дитиною здійснює дружина, яка є отримувачем допомоги при народженні дитини. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його малолітня дитини є внутрішньо переміщеними особами та проживають за однією адресою, що підтверджується відповідними довідками ВПО.
Таким чином, позивачем надано до суду докази, що у складі сім`ї позивача є діти, які відвідують заклади дошкільної освіти та/або навчаються у закладах загальної середньої освіти, та/або діти (особи до 23 років), які навчаються в закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти. Тоді як, відповідачем не надано належного доказу зворотного. Посилання відповідача на те, що фактичний догляд за дитиною здійснює дружина, яка є отримувачем допомоги при народженні дитини є лише припущенням відповідача. До того ж, позивачу вже призначалась допомога ВПО на нього та доньку і доказів змін щодо складу сім`ї, а саме те, що дитина позивача не входить до складу його сім`ї відповідачем не надано. Тому, відмова позивачу у призначенні допомоги ВПО з цієї підстави є неправомірною. 
Крім того, судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні відповідач не зазначив, яким саме вимогам порядку №332 не відповідає позивач, у зв`язку з чим відмовлено у призначенні/продовженні допомоги внутрішньо переміщеним особам. Викладене свідчить про те, що відповідач не дав належну оцінку всім доданим до заяви документам, що підтверджує формальний розгляд заяви.
У контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, та проаналізувавши рішення від 16.09.2025 №2956823112-2025-1, суд дійшов висновку, що воно є формальним та неконкретизованим, оскільки у ньому абстрактно зроблено покликання на умови порядку №332, яким передбачено критерії, за умови невідповідності яким, допомога не призначається/не виплачується.
Таким чином, не надавши чіткої і вмотивованої відмови, відповідач формально прийняв рішення від 16.09.2025 №2956823112-2025-1, чим порушив права та інтереси позивача.
Враховуючи викладене, суд виснує, що рішення про відмову в наданні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам від 16.09.2025 №2956823112-2025-1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам на малолітню дитину позивача та зобов`язання здійснити виплату заборгованості допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам починаючи з жовтня 2025 року, суд зазначає таке.
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі № 640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
За змістом абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у разі, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути по суті заяву позивача від 16.09.2025 року про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судовим витратами у справі є судовий збір, який позивач сплатив у розмірі 1064,96 грн., доказів понесення інших судових витрат учасники справи суду не подавали.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2020 року у справі № 620/1116/20: "... Оскільки позов ОСОБА_1 містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат колегія суддів визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог".
Отже, судові витрати у виді судового збору присуджуються позивачу в розмірі 1064,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, ідентифікаційний код 13844159) про визнання протиправним та скасування рішення від 16.09.2025 року № 2956823112-2025-1; зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16.09.2025 №2956823112-2025-1 про відмову у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. 
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 16.09.2025 року про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, ідентифікаційний код 13844159) на користь ОСОБА_1 йовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар