КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/30633/26-к Слідчий суддя ОСОБА_1 
Провадження № 11-сс/824/5724/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2 
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі: 
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2026 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України у кримінальному провадженні №42026000000000064 від 19.01.2026,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора першого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Застосовано відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що полягає в забороні підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, в межах строку досудового розслідування, тобто до 04 серпня 2026 року.
Покладено на ОСОБА_8 наступні, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;
- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави у розмірі 2 000 000 грн.
Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що наявність підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину, його тяжкість, фактичні обставини провадження, тяжкість покарання вказують на неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого заходу ніж той, який зазначений у клопотанні, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та слугувати меті застосування запобіжних заходів, а саме забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. 
Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що слідчим суддею не враховано відомостей про особу підозрюваного та не взято до уваги, що застосований запобіжний захід позбавляє підозрюваного можливості працювати та забезпечувати родину.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_10 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, думку підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, прокурорами Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора здійснюється нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 42026000000000064 від 19.01.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 246, ч. 2 ст. 366 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом директора ДП «Шепетівський військовий лісгосп» № 107-к від 08.05.2025 ОСОБА_8 призначено на посаду начальника філії «Житомирське військове лісове господарство» ДП «Шепетівський військовий лісгосп» (далі - Філія) з 09.05.2025, яку він обіймав до 20.03.2026.
Згідно з договором про повну матеріальну відповідальність від 08.05.2025, укладеним між ДП «Шепетівський військовий лісгосп» та ОСОБА_8 , останній прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за надані йому під звіт матеріальні цінності та обов`язок забезпечувати їх збереження, облік і звітність щодо їх руху та залишків.
Відповідно до п. 5.5 Положення про Філію, затвердженого наказом ДП «Шепетівський військовий лісгосп» від 03.10.2024 № 199-в, начальник Філії діє на підставі цього Положення та довіреності, виданої підприємством.
Згідно з п.п. 5.7.1, 5.7.3, 5.7.6, 5.7.16 Положення, начальник Філії здійснює поточне керівництво та управління її діяльністю, розпоряджається рахунками та майном, несе відповідальність за раціональне і цільове використання майна, а також вирішує інші питання діяльності, необхідні для досягнення мети підприємства.
Крім того, п.п. 5.12.2, 5.12.6, 5.12.14 Положення на начальника Філії покладено персональну відповідальність за виконання вимог нормативно-правових актів, зокрема з питань екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища та охорони лісів від незаконних рубок.
Разом з цим, п.п. 10.5.12, 10.5.13, 10.5.23 Положення визначено повноваження Філії щодо отримання та видачі спеціальних дозволів, зокрема лісорубних квитків.
Відповідно до ст. ст. 1, 4, 19 Лісового кодексу України, ліси є національним багатством, а постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати їх охорону, захист і відтворення, дотримуючись правил використання лісових ресурсів.
Згідно зі ст. 69 Лісового кодексу України, спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється виключно на підставі спеціального дозволу - лісорубного квитка, видача якого (постанова КМУ від 12.05.2023 № 449) здійснюється в електронній формі через Єдину екологічну платформу «ЕкоСистема».
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», оцінка впливу на довкілля є обов`язковою у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами 2 та 3 цієї статті. Зокрема, п. 21 ч. 2 ст. 3 цього Закону відносить до першої категорії видів планованої діяльності усі суцільні та поступові рубки головного користування, а також суцільні санітарні рубки на площі понад 1 гектар. Розпочинати таку діяльність без проведення оцінки впливу на довкілля та отримання відповідного рішення заборонено.
Відповідно до п. 5 Порядку реалізації експериментального проєкту щодо видачі спеціального дозволу на спеціальне використання лісових ресурсів (лісорубного квитка) в електронній формі, затвердженого постановою КМУ від 12.05.2023 № 483, лісорубний квиток видається територіальним органом Державного агентства лісових ресурсів України за місцем розташування лісової ділянки, де буде здійснюватися заготівля деревини, незалежно від місцезнаходження (місця проживання) заявника.
Згідно з абзацом 2 п. 10 вказаного Порядку, у разі проведення суцільних і поступових рубок головного користування на площі понад 1 гектар посадова особа територіального органу Державного агентства лісових ресурсів України перевіряє інформацію про наявність у заявника висновку з оцінки впливу на довкілля.
Таким чином, здійснення суцільних та поступових рубок головного користування, а також суцільних санітарних рубок на ділянках площею понад 1 гектар, є планованою діяльністю, що становить підвищену екологічну небезпеку та потребує обов`язкового проведення процедури оцінки впливу на довкілля з подальшим отриманням висновку з оцінки впливу на довкілля, що є невід`ємною передумовою для отримання лісорубного квитка та законного здійснення спеціального використання лісових ресурсів.
Так, перебуваючи на посаді начальника Філії та володіючи необхідними фаховими знаннями, ОСОБА_8 був достовірно обізнаний про обов`язковість проведення процедури оцінки впливу на довкілля для рубок на ділянках площею понад 1 гектар. Усвідомлюючи, що відсутність висновку з оцінки впливу на довкілля унеможливлює отримання лісорубного квитка на законних підставах, ОСОБА_8 прийняв рішення вчинити протиправні дії, спрямовані на порушення зазначених вимог законодавства.
За невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановлений день та час, але не пізніше 11.07.2025, у начальника Філії ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на незаконну порубку дерев у лісі під виглядом здійснення законного спеціального використання лісових ресурсів, а саме - суцільної рубки головного користування у кварталі 1 виділі 7.1 Чуднівського військового лісництва площею 2,2 га, кадастровий номер 1825855200:02:000:0001, без проходження обов`язкової процедури оцінки впливу на довкілля.
Усвідомлюючи, що видача лісорубного квитка здійснюється територіальним органом Державного агентства лісових ресурсів України виключно за наявності висновку з оцінки впливу на довкілля, ОСОБА_8 вирішив залучити до вчинення злочину невстановлену службову особу Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства.
Відповідно до злочинного плану, вказана особа, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , мала забезпечити безперешкодне погодження та прийняття документів (без долученого висновку з оцінки впливу на довкілля) та видати лісорубний квиток в електронній формі.
За невстановлених обставин, у невстановленому місці, але не пізніше 11.07.2025, невстановлена службова особа Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства погодилася на пропозицію ОСОБА_8 , вступивши з останнім у попередню змову на вчинення кримінального правопорушення.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 11.07.2025, перебуваючи в приміщенні ДП «Шепетівський військовий лісгосп» за адресою: Житомирська область, Станишівська сільська територіальна громада, село Зарічани, провулок Довженка 9, у невстановлений досудовим розслідуванням час, через електронний кабінет на платформі «ЕкоСистема» подав за допомогою власного кваліфікованого електронного підпису заяву на видачу спеціального дозволу з додатками, свідомо не долучивши висновок з оцінки впливу на довкілля.
Виконуючи свою частину злочинного плану, невстановлена службова особа того ж дня забезпечила видачу електронного лісорубного квитка № 20250711-000147.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, одержавши в електронному вигляді лісорубний квиток, який фактично був виданий всупереч встановленому законом порядку без проведення процедури з оцінки впливу на довкілля, ОСОБА_8 , діючи як службова особа, реалізуючи спільний із невстановленою службовою особою злочинний умисел, у період з 11.07.2025 по 31.12.2025 організував та забезпечив проведення незаконної суцільної рубки 581 дерева різних порід та діаметрів головного користування у кварталі 1 виділі 7.1 Чуднівського військового лісництва.
З цією метою ОСОБА_8 віддав вказівки підпорядкованим йому працівникам Філії та іншим невстановленим особам здійснити безпосередню порубку дерев на вказаній земельній ділянці площею 2,2 га з кадастровим номером 1825855200:02:000:0001, забезпечивши при цьому транспортування, переробку та реалізацію незаконно добутої деревини.
Отже, умисними діями ОСОБА_8 та невстановленої службової особи Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, спрямованими на незаконну порубку дерев, державі Україна заподіяно майнову шкоду на загальну суму 7 746 220, 57 грн, яка більше ніж у шістдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, та, згідно з п. 2 примітки до ст. 246 КК України є тяжкими наслідками.
04.06.2026 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ізяслав Ізяславського району Хмельницької області, громадянину України, проживаючому у будинку АДРЕСА_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.
05.06.2026 від прокурора першого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави у розмірі 2 000 000 грн.
22.06.2026 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва застосовано відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що полягає в забороні підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, в межах строку досудового розслідування, тобто до 04.08.2026 року.
Покладено на ОСОБА_8 наступні, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;
- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Слідчий суддя виходив з того, що прокурор не довів суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, крім тримання під вартою.
З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційної інстанції.
Як вбачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. 
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до встановленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.
Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.
Дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, що підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами.
Разом з тим, як правильно встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування не доведено, що у кримінальному провадженні існують ризики непроцесуальної поведінки ОСОБА_8 , зокрема, можливості останнього переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином або вчинити інше кримінальне правопорушення, такого ступеня вірогідності, запобігти яким здатен лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.
З такими висновками погоджується колегія суддів, оскільки як під час розгляду судом першої інстанції клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не забезпечать виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.
Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, у тому числі вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, репутацію та майновий стан, відсутність судимостей, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та, за відсутністю доведених обставин щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, обґрунтовано застосував щодо підозрюваного ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт.
Доводи, на які посилається прокурор в обґрунтування апеляційної скарги, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який, на думку колегії суддів, співмірний з тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, особою підозрюваного, та підстав вважати його занадто м`яким, колегія суддів не вбачає.
Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.
При цьому, доводи апеляційної скарги сторони захисту не є достатньою підставою для скасування ухвали, позаяк захисником не доведено достатність застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання для запобігання ризикам кримінального провадження, встановленим слідчим суддею.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,
постановила:

Апеляційні скарги прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2026 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_12 

Судді:
ОСОБА_14