Справа № 177/494/26
Провадження № 2/177/733/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
(заочне)
Іменем України
09 липня 2026 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Березюк М. В.
за участі: секретаря Бабєєва К. О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання частки у спільній власності, визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

16.02.2026 представник заявника звернувся до суду з позовом, в якому просила суд визначити частки між ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивачем ОСОБА_1 , у майні, що є їх спільною сумісною власністю – частина житлового будинку з відповідною часткою господарчих побудов, за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з квартири АДРЕСА_2 , визначивши за кожним по частці. Також просила суд визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно, що складається з частки вищевказаного житлового будинку.
В обґрунтування позову вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача – ОСОБА_3 , у зв`язку з чим 21.11.2025 року позивач звернувся до нотаріуса з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилося після смерті батька, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на майно. Нотаріус вказав, що спадкове майно, на яке позивач просив видати свідоцтво про право на спадщину: частина житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , не має зареєстрованого права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно, а згідно даних БТІ право власності на частину житлового будинку з відповідною часткою господарчих побудов, зареєстровано на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого КСП «Гвардієць», згідно розпорядження № 244 від 07.10.1997 року. Криворізький архівний відділ Архівного управління Криворізької РДА повідомив про відсутність повноважень на видачу дублікатів свідоцтв про право власності, а також про не передання на зберігання вищевказаного розпорядження КСП. 
Більш того, Глеюватська сільська рада видала довідку № 190 від 05.11.2025, за змістом якої ОСОБА_3 належало домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно даних БТІ відсутня інформація щодо належності ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_1 . Вказані обставини, призвели до того, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька.
Позивач вказав, що цілий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , складається з двох окремих частин, що підтверджено технічним паспортом, при цьому частина належить сусідам, а інша частину, що становить окреме житло - квартиру, належить позивачеві та його покійному батьку ОСОБА_3 . Свого часу, для зручності та розуміння, їх частині будинку присвоєно літеру «Б», але фактично житлового будинку АДРЕСА_1 , не існує. Разом з тим, вищевказані обставини унеможливили реалізацію позивачем права на спадкове майно в позасудовому порядку та оформлення права власності на нерухоме майно.
У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом.
Ухвалою суду від 19.02.2026 року провадження у справі відкрито, витребувано докази, призначено підготовче засідання по справі, роз`яснено право на подання відзиву.
Відповідач – Глеюватська громада в особі Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області відзив не подала, суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, при розгляді справи покладалися на розсуд суду (а.с. 84, 188).
Ухвалою суду від 19.03.2026 залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 , як сина спадкодавця, дані про якого стали відомі з матеріалів спадкової справи, але який спадщину після смерті батька не прийняв (а.с. 75).
Третя особа ОСОБА_1 , будучи неодноразово повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в порядку визначеному законом (а.с. 85, 86, 167, 188), в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв по суті справи чи з процесуальних питань не надав, що не перешкоджає розгляду справи.
Ухвалою суду від 10.06.2026 підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. 
В судове засідання 09.07.2026 позивач та його представник не прибули, суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 189).
Неявка вищевказаних учасників, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи судом, не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з нормами ст. 223 ЦПК України.
За відсутності заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
В зв`язку з тим, що учасники правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку наданим суду доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився позивач ОСОБА_1 , батьками якого вказані: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 8, 19).
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача – ОСОБА_3 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть, виданого Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 573 від 24.03.2025 (а.с. 7).
Позивач, як син спадкодавця, звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, але постановою нотаріуса від 21.11.2025 року № 301/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки ОСОБА_1 вказав, що спадковим майном є частина будинку АДРЕСА_1 , в той час як згідно даних БТІ частина вказаного будинку належиться на праві спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого КСП «Гвардієць» за розпорядженням № 244 від 07.10.1997. Вказане розпорядження КСП «Гвардієць» відсутнє в державному архіві, а згідно довідки Глеюватської сільської ради № 190 від 05.11.2025, домогосподарство належне ОСОБА_3 має номер 59 Б. Враховуючи вказані неузгодженості, нотаріус дійсно висновку про неможливість встановлення складу спадкового майна, у зв`язку з чим відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендував звернутися до суду (а.с. 10-11).
З матеріалів спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 слідує, що з заявою про прийняття спадщини звернувся його син ОСОБА_1 – позивач по справі, який проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 37, 39 зворот). Згідно довідки від 28.08.2025 Глеюватської сільської ради наявної в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_3 , був зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 , до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 44-45), та разом з ним були зареєстровані ОСОБА_4 – дружина, ОСОБА_5 – син. Заповіт від імені ОСОБА_3 не посвідчувався у сільській раді (а.с. 41). Дружина спадкодавця ОСОБА_6 , відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_7 , про що надала нотаріусу заяву (а.с. 52).
Матеріали спадкової справи містять інформацію про іншого сина спадкодавця ОСОБА_1 (а.с. 56 зворот), який залучений судом до участі у справі, хоча останній зі спадкодавцем не проживав, заяв про прийняття спадщини після його смерті, у строк визначений законом, не подавав, відповідно спадщину не прийняв (а.с. 47-49, 50).
Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
Отже, суд приходить до висновку, що за відсутності заповіту від імені ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкування після його смерті здійснюється за законом, а єдиним спадкоємцем за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 , який прийняв спадщину в порядку визначеному законом, є позивач по справі – ОСОБА_1 .
Згідно довідки КП «Криворізьке РБТІ» № 223480 від 10.02.2026, відповідно до архівної справи, станом на 31.12.2012 право власності на частку - частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих побудов за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на праві спільної сумісної власності в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР, в реєстровій книзі № 2ПС, сторінка 189, запис 793, на ім`я ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, що видане КСП «Гвардієць», згідно з розпорядженням № 244 від 07.10.1997 (а.с. 12).
Згідно даних технічного паспорта від 24.12.2025 щодо житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний житловий будинок складається з житлового будинку А -1 житловою площею 61,5 кв.м., загальною площею 105,2 кв.м, сараїв «Б», «Д», погрібу «В», вбиральні «Г», «Е», літнього душу «Ж», альтанки «З», огорож 1,2 та замощення І. При цьому, до складу частину житлового будинку входить квартира АДРЕСА_3 (а.с. 13-18).
Довідка Глеюватської сільської ради від 05.11.2025, що надана на запит приватного нотаріуса Кноль О.А. та наявна в матеріалах спадкової справи, свідчить, що, згідно погосподарської книги № 2 домогосподарства по коду 250-1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 60).
Беручи до уваги зміст довідки Глеюватської сільської ради від 28.08.2025 (а.с. 41), що наявна в матеріалах спадкової справи, даних щодо місця реєстрації позивача (а.с. 39 зворот), де адресою місця проживання позивача та його батька вказано АДРЕСА_1 , нотаріус здійснював запит до БТІ щодо надання підтвердження належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , нерухомого майна за вказаною адресою. Однак, КП ДОР БТІ за вих. № 21080 від 15.10.2025 надало відповідь, що відносно об`єкта: АДРЕСА_1 , відсутні будь-які відомості (а.с. 57).
Здійснювався запит нотаріусом й щодо об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , на який надано відповідь КП ДОР БТІ за вих. № 221441 від 30.10.2025, за змістом якої право власності на частину житлового будинку з відповідною часткою погосподарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого КСП «Гвардієць», згідно розпорядження № 244 від 07.10.1997 (а.с. 58 зворот).
За даними Криворізького архівного відділу № 19 від 10.11.2025, КСП «Гвардієць» не передавало на зберігання дублікати свідоцтв про право власності, а розпорядження з відповідним номером – 244 від 0710.1997 року не зареєстровано. В книзі розпоряджень голови правління КСП «Гвардієць» за 1997 рік, останній номер розпорядження 197 (а.с. 60 зворот).
Будинок АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_1 не зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджено витягом сформованим нотаріусом 21.11.2025 (а.с. 67). За особою ОСОБА_3 у вказаному реєстрі зареєстровано інше майно, відмінне від того, що є предметом даного спору (а.с. 6).
Беручи до уваги сукупність вказаних розбіжностей щодо нумерації спадкового майна, частки в цьому майні, приватний нотаріус дійшов висновку про неможливість встановлення складу спадкового майна, у зв`язку з чим відмовив позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендував звернутися до суду, про що надав постанову від 21.11.2025 (а.с. 69-70).
Судом у порядку підготовки справи до розгляду витребувано з БТІ архівні справи щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , за змістом якої, об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 . Недайвода, реєструвався за суб`єктами: КСП «Гвардієць», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на підставі різних правовстановлюючих документів: за рішенням КРИК № 196 від 29.06.1981 – право зареєстровано за КСП «Гвардієць», а на підставі розпорядження КСП № 244 від 07.10.1997 року об`єкт реєструвався за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про що свідчить довідка про приналежність будинку (а.с. 90).
Згідно довідки наявної в матеріалах справи БТІ, КСП «Гвардієць» видавало довідку ОСОБА_3 про те, що будинок в якому він проживає, перебуває на балансі КСП «Гвардієць», та введений в експлуатацію 1981 року, на підставі рішення Криворізького районного виконкому № 196 від 29.06.1981 року (а.с. 100), що узгоджується з даними довідки про приналежність будинку, дані якої суд наводив вище за текстом (а.с. 90, 100) та даними реєстраційного посвідчення від 10.11.1997, за змістом якого даний будинок належав КСП «Гвардієць» на підставі рішення Криворізького виконавчого комітету № 196 від 29.06.1981 (а.с. 105).
Матеріали архівної справи БТІ містять розпорядження органу приватизації № 244 від 07.10.1997 (номер вказано нерозбірливо, № 244 чи 24/1), щодо приватизації квартири АДРЕСА_4 та частини сараю Б, яким задоволено заяву ОСОБА_3 , з передачею вказаної квартири та частини сараю у приватну власність (а.с. 113).
Як слідує зі змісту свідоцтва про право власності на житло, що видане на підставі розпорядження КСП «Гвардієць» № 244 від 07.10.1997, на підставі заяви ОСОБА_3 про приватизацію майна (а.с. 111), право власності на частину будинку, що складає двох кімнатна квартира площею 38,4 кв.м., та 1/2 частина сараю «Б», за адресою: АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджено змістом свідоцтва про право власності на житло, наявного в матеріалах архівної справи БТІ, копія якої витребувана судом (а.с. 110). ОСОБА_3 , проживаючи в с. Недайвода, мав земельну ділянку 0,15 га, що підтверджено довідкою Недайводської сільської ради від жовтня 1997 року, що наявна в матеріалах архівної справи БТІ (а.с. 101).
Матеріали архівної справи БТІ щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , містять копію свідоцтва про право власності на іншу квартиру – квартиру АДРЕСА_5 ( АДРЕСА_6 ) у вказаному будинку, що становить частину будинку, що видане КСП «Гвардієць» на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на підставі розпорядження органу приватизації № 25 від 11.11.1997. Загальна площа вказаної квартири вказана як 33,4 кв.м. (а.с. 129).
30.10.1997 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зверталися до БТІ з приводу направлення техніка для інвентаризації будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 102), після чого складено акт ідеальних долей від 20.12.1997, за змістом якого за результатами обстеження встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 71,8 кв.м., загальна площа однієї квартири складає 38,4 кв.м., що становить 53/100 від загальної площі будинку (а.с. 106). Саме ця квартира площею 38,4 кв.м. належала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та в ній з 28.11.1991 зареєстрований ОСОБА_3 , що підтверджено довідкою про склад сім`ї, наявною в матеріалах архівної справи БТІ (а.с. 112)
В силу ст. 112 ЦК України, в редакції станом на виникнення права власності на спірне майно, майно могло належати на праві власності двом або кільком громадянам. Розрізнялася спільна власність з визначенням часток (часткова власність) та без визначення часток (сумісна власність).
Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за його життя, двох кімнатна квартира площею 38,4 кв.м., та 1/2 частина сараю «Б», за адресою: АДРЕСА_1 , належали на праві спільної сумісної власності, без визначення часток кожного з них у цій квартирі.
Як слідує з заяви ОСОБА_3 до БТІ від 22.02.2001 року, він просив забезпечити техніка для здійснення замірів будинку (а.с. 116). На підставі проведеної інвентаризації складено зведений акт, схематичний план, поверховий план, експлікації та ряд інших документів (а.с. 90-91, 92, 96, 97), що фіксують факт змін площі будинку зі 71,8 кв.м. до 105 кв.м., за рахунок збільшення площ квартири АДРЕСА_7 , що належала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Площа іншої квартири не змінилася та становила 33,4 кв.м. (8,2 + 9,2 + 16) (а.с. 96). 
Натомість площа квартири належної ОСОБА_3 та ОСОБА_1 станом на 22 березень 2001 року збільшилася з 38,4 кв.м. до 71,8 кв.м, а житлова площа з 25 кв.м. до 45,5 кв.м. (кухня 10,8 + коридор 9,3 + коридор 6,20 + житлова кімната 20,50 + 10,4 незмінна площа житлової кімнати + 14,6 незмінна площа житлової кімнати) (а.с. 96-97). 
При цьому згідно даних схематичного плану, вказані добудови не визнавалися самочинними (за виключенням сіней «а», що не є предметом даного спору та не відносилися до об`єкту належного ОСОБА_10 ) (а.с. 92).
Відповідно до ст. 119 ЦК УРСР в редакції на час виникнення права власності у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та здійснення прибудов, надбудов та перебудов, коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.
Згідно змісту технічного паспорта, зареєстрованого в реєстрі будівельної діяльності ТІ01:4772-7590-2476-4667 від 24.12.2025 року, об`єкт нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 складається з житлового будинку А-1, сараїв Б, Д, погребу В, вбиральні Г, АДРЕСА_8 , альтанки З, замощення І та огорож № 1,2, при цьому загальні площі та складові будинку: двох квартир не змінилися порівняно з даними 2001 року (а.с. 14-15). Згідно даних конструкцій будинку, всі складові будинку, в їх стані на 2025 рік, збудовані в період відповідно 1981-1985 років (а.с. 16), а згідно експлікації приміщень житлового будинку АДРЕСА_5 , житлове приміщення № 1 (квартира) має площу 33,4 кв.м., а житлове приміщення № 2 (квартира) має площу 71,8 кв.м., житлову площу 45,5 в.м., загальна площа будинку складає 105, 2 кв.м., житлова площа 61,5 кв.м. (а.с. 17).
Згідно відомості про технічний стан нерухомого майна від 24.12.2025, складеного на замовленням ОСОБА_1 , до складу частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , входить квартира АДРЕСА_3 (а.с. 18).
Беручи до уваги викладене, з урахуванням підтвердження зміни складових квартири АДРЕСА_9 , що не порушують права інших осіб та не суперечать вимогам закону, адже поліпшення здійснені щодо будинку в сільській місцевості, такі поліпшення здійснені до 5 серпня 1992, даних про самочинність таких добудов суду не надано, тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за його життя, кожному окремо, належало право власності на частину вищевказаної квартири АДРЕСА_3 , що входять до складу будинку АДРЕСА_1 .
В порядку спадкування за законом після смерті батька, в силу ст. 1268 ЦК України, позивач прийняв спадщину після смерті батька, відповідно набув право на належну йому частину вищевказаної кватири № 2, частину сараю Б, та по частині сараю Д, душу Ж, вбиральні Е, альтанки З, що входять до складу будинку АДРЕСА_1 .
Однак, як встановлено судом, його право на спадкування за законом після смерті батька, що вищевказаного майна, не визнано нотаріусом, у зв`язку з розбіжностями в документах щодо спадкового майна.
Вищевказані розбіжності щодо площ будинку та квартири в ньому, усунуто шляхом дослідження доказів, оцінка яким наведена вище за текстом. Щодо розбіжностей в нумерації будинку, суд виходить з наступного. Так, вищевказані досліджені документи, зокрема копії правовстановлюючих документів, що наявні в матеріалах справи БТІ, свідчать про те, що дійсним номером будинку АДРЕСА_1 , частина якого, а саме квартира АДРЕСА_7 , житловою площею 45,5 кв.м., загальною площею 71,8 кв.м, належить ОСОБА_1 , має нумерацію АДРЕСА_1 . 
Згідно інформації Глеюватської сільської ради, наданої в порядку витребування доказів, за вих. № 773/0/2-16 від 24.04.2026 року та № 1071/0/2-26 від 08.06.2026, відповідно до відомостей погосподарської книги № 10 (1996-2000) роки, нумерація будинку по АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , значиться як АДРЕСА_10 (2001-2005), № 4 (2006-2010), АДРЕСА_11 (2011-2015), АДРЕСА_5 (2016-2020), АДРЕСА_12 , значиться за АДРЕСА_1 . Однак, відомостей щодо підстав внесення змін з 2001 року по нумерації вказаного будинку з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 – відсутні, встановити такі відомості не є можливим, будь-яких рішень щодо внесення змін нумерації будинку АДРЕСА_1 сільською радою не приймалося. Відомості щодо нумерації будинку АДРЕСА_1 (як зазначалося у довідках сільської ради, що надавалися нотаріусу), відсутні, підстави надання довідки з такою інформацією з`ясовуються. Вищевказана інформація підтверджена даними погосподарських книг (а.с. 146-155, 169-177), а також була підтверджена представником Глеюватської сільської ради під час підготовчого засідання, з наданням для огляду оригіналів погосподарських книг. Представник відповідача підвереджував, що жодних рішень щодо присвоєння будинку АДРЕСА_1 , нумерації АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 чи АДРЕСА_15 , не приймалося, заяв власниками майна щодо цього не подавалося.
Беручи до уваги викладене, суд критично оцінює дані довідок сільської ради та погосподарських книг, де адреса нерухомого майна позивача вказана як будинок АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , без відповідних на те підстав, та визнає, що нерухоме майно належне позивачу має адресу: квартира АДРЕСА_16 , загальна площа будинку 105,2 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, серед іншого, визнання права.
За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Оскільки право позивача на вищевказане майно не визнається, оформити своє право власності в позасудовому порядку не вдалося, зокрема у зв`язку з вищевказаними неточностями в нумерації будинку, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на вказане майно, суд вважає за необхідне,з метою захисту невизнаних прав позивача, позовні вимоги задовольнити частково.
Суд частково задовольняє вимогу про визначення часток, а саме визнає, що частка позивача у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 , що входять до складу будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 105,2 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м., становить частки (відповідно частка сараю Б становить частину).
В іншій частині позовні вимоги про визначення часток задоволенню не підлягають. Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічні висновки викладено в постановах ВС від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19, від 14 серпня 2024 року у справі № 522/3974/20.
Відповідно, з метою захисту невизнаного права позивача, суд вважає за необхідне визнати за позивачем, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , право власності на частину квартири АДРЕСА_17 , що є частиною будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 105,2 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м.
Вимоги позивача щодо фіксації в рішенні суду того, що частка квартири АДРЕСА_7 з відповідними погосподарськими спорудами, становить частину будинку АДРЕСА_1 , суд розцінює критично, адже після 2001 року, коли відбулася зміна площ майна належного ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , тобто збільшення площа квартири АДРЕСА_7 та добудови інших по господарських споруд, частка вказаної квартири в будинку збільшилася та становить більше частини будинку (68,25 % = 71,8 кв.м. х 100%/105,2 кв.м.)
Суд приходить до висновку, що саме такі висновки суду, що зроблені в рамках заявлених позовних вимог, будуть належним способом захисту прав позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, –
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання частки у спільній власності, визнання права власності в порядку спадкування – задовольнити частково.
Визначити, що частка ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у праві спільної власності на частину будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 105,2 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м., що складає: квартиру АДРЕСА_3 , становить частки (відповідно частка сараю Б становить частину).
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на частину квартири АДРЕСА_17 , що є частиною будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 105,2 кв.м., житловою площею 61,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та подання апеляційної скарги на заочне рішення, може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених процесуальним законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 14.07.2026.

Суддя           М.В. Березюк