ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
11.09.2026 | Справа № 910/2747/26

За позовом | Товариство з обмеженою відповідальністю "Акрон Сервіс"
до | Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина"
про | стягнення 10896,23 грн
Суддя Смирнова Ю.М.
Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Акрон Сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" про стягнення 10896,23 грн, з яких: 8786,14 грн інфляційних втрат, 2110,09 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта від 16.06.2019 №16.06/20 в частині оплати наданих послуг у визначений строк.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2026 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/2747/26; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповідного відзиву на позов.
Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідач відзив на позов не надав, у зв`язку з чим суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.
Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.06.2019 (правильна дата 16.06.2020) між Товариством з обмеженою відповідальністю "Акрон Сервіс" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" (абонент) був укладений договір про надання послуг з обслуговування та ремонту обладнання системи контролю доступу до ліфта №16.06/20 (договір).
Відповідно до п.1.1 договору абонент доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з технічного обслуговування і ремонту устаткування контролю доступу до ліфтів, підтримки ключів, далі - система, встановлена за адресою: м.Київ, вул.Маршала Гречка 10/2. 
Згідно із п.п.4.1, 4.2 договору вартість робіт з технічного обслуговування системи на момент підписання даного договору становить 6200 грн з ПДВ/місяць. Оплата робіт здійснюється абонентом щомісячно не пізніше 25-го числа місяця.
Цей договір вступає в силу з моменту підписання та вважається дійсним протягом календарного року. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявила у письмовому вигляді про його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік (п.5.1 договору).
Основна заборгованість за надані позивачем послуги у розмірі 24800,00 грн за періоди з липня по серпень 2021 року та з липня по серпень 2022 року була стягнута з відповідача на користь позивача рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2024 №910/5648/24, яке набрало законної сили та фактично сплачена відповідачем 25.09.2024 згідно платіжної інструкції №1567528251.
Спір у справі, що розглядається виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині оплати наданих позивачем послуг у встановлений цим правочином строк, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за загальний період прострочення з 26.06.2020 по 24.09.2024.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
В ході розгляду господарської справи №910/5648/24 судом встановлені обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим зазначеним рішенням Господарського суду міста Києва, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг за періоди з липня по серпень 2021 року та з липня по серпень 2022 року на загальну суму 24800,00 грн.
Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України зазначені обставини не підлягають повторному доказуванню.
Предметом спору у справі, що розглядається є стягнення з відповідача на користь позивача 8786,14 грн інфляційних втрат та 3% річних на суму 2110,09 грн.
Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №910/8625/18.
Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.
Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).
Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, тобто фактичної сплати заборгованості.
Матеріалами справи підтверджується, що зобов`язання відповідача перед позивачем зі сплати суми заборгованості за надані за укладеним між сторонами договором у періоди з липня по серпень 2021 року та з липня по серпень 2022 року послуги повністю виконано лише 25.09.2024, а отже мало місце прострочення виконання такого зобов`язання.
Крім того, відповідач, починаючи з червня 2020 року виконував свої зобов`язання перед позивачем з простроченням, у зв`язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.
У долучених до позовної заяви розрахунках позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати за загальний період прострочення з 26.06.2020 по 24.09.2024 з урахуванням оплат відповідача на підтвердження яких ним долучено до матеріалів справи відповідні платіжні доручення.
Втім, суд зазначає, що наявними в матеріалах справи документами не підтверджується наявність та період існування заборгованості відповідача за вересень 2022 року. У розрахунку до позовної заяви позивачем зазначено, що заборгованість за вересень 2022 року сплачена відповідачем 25.09.2024 згідно платіжної інструкції №1567528251.
Однак 25.09.2024 згідно платіжної інструкції №1567528251 відповідачем була сплачена заборгованість, яка стягнута рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2024 №910/5648/24 за надані позивачем послуги у розмірі 24800,00 грн за періоди з липня по серпень 2021 року та з липня по серпень 2022 року.
Відтак, судом перераховано належні до сплати суми 3% річних та інфляційних втрат без урахування вересня місяця 2022 року за визначені позивачем у позовній заяві періоди прострочення, з огляду на що стягненню з відповідача підлягає 7776,86 грн інфляційних втрат та 1738,46 грн 3% річних.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" (01011, місто Київ, вулиця Печерський узвіз, будинок 19, ідентифікаційний код 36520848) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Акрон Сервіс" (01133, місто Київ, вулиця Євгена Коновальця, будинок 32, ідентифікаційний код 41923392) 7776 (сім тисяч сімсот сімдесят шість) грн 86 коп. інфляційних втрат, 1738 (одна тисяча сімсот тридцять вісім) грн 46 коп. 3% річних та витрати зі сплати судового збору на суму 2324 (дві тисячі триста двадцять чотири) грн 99 коп.
3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова