Справа № 136/1233/26
провадження № 3/136/387/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.07.2026 року          м. Липовець  
Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Кривенко Д.Т., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій обл., про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше підданого адміністративному стягненню, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130, ч. 5 ст. 126 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення черії ЕПР1 №681007, водій ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за те, що 01.06.2026 о 11:12 год. в м. Липовець по вулиці Героїв Майдану керував автомобілем марки Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, що не реагують на промінь світла, неприродна блідість обличчя та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 130 КупАП, оскільки дії, вчинені протягом року після того як його було піддано адміністративному стягненню.
01.06.2026 о 11:12 год. в м. Липовець по вулиці Героїв Майдану керував автомобілем марки Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування ТЗ Козятинським міськрайсудом Вінницької області від 06.11.2025 р., справа 133/2647/25. Правопорушення вчинено повторно протягом року постанова ЕНА 5216365 від 14.07.2025, чим порушив п.2.1.а. ПДР
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки дії, вчинені протягом року після того як його було піддано адміністративному стягненню.
Суд, з огляду на вищевказані обставини, вважає, що за правилами ч. 2 ст. 36 КУпАП адміністративні матеріали стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.130, ч. 5 ст. 126 КУпАП слід об`єднати в одне провадження.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином сповіщеним про день та час розгляду справи, отож в силу ст. 268 КУпАП суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, встановив, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.3 ст.130 та ч.5 ст.126 КУпАП, особою, що склала матеріали надано наступні докази, які безпосередньо досліджені судом, а саме:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №6681007, ЕПР1 № 681022 відповідно до яких зазначено суть правопорушень вчинених ОСОБА_1 про що зазначено вище;
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 01.06.2026, де вказано, що у ОСОБА_1 , виявлено ознаки сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло сонця, неприродна блідність обличчя та поведінка, що не відповідає обстановці.; 
- відеозаписами CD диску із нагрудної камери працівника поліції та камери відеоспостереження, які долучено до обох матеріалів про адміністративне правопорушення та є тотожними, що був переглянутий судом.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суд дійшов висновку про таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 та ч.5 ст.126 КУпАП.
Суб`єктами вказаних адміністративних правопорушень є особа, яка керує транспортним засобом.
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом».
У рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВСКАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Згідно пункту 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року N 14 " Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставляючи їх із обставинами, зафіксованими на наданих суду відеозаписах, суд дійшов висновку, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджується.
Так, із запису камери відеоспостереження вбачається, що за кермом транспортного засобу перебував чоловік, однак ідентифікувати його як ОСОБА_1 за наявним відеозаписом не є можливим. Водночас відеозапис із нагрудної камери працівника поліції розпочинається вже з моменту спілкування поліцейського з дружиною ОСОБА_1 , тобто не містить фіксації моменту керування транспортним засобом чи безпосереднього встановлення особи водія.
Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 виконував функції водія транспортного засобу в момент його руху, що є обов`язковою ознакою складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130 та ч.5 ст.126 КУпАП.
Згідно із п. 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України N 1452/735 від 09 листопада 2015 року (надалі - Інструкція), ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:
- наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);
- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;
- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;
- почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Пунктом 6 Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 7 Інструкції).
Дослідивши відеозапис з місця події, суд встановив, що працівником поліції не було належним чином конкретизовано жодної з ознак наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених п. 4 Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року.
З матеріалів справи не вбачається наявності у ОСОБА_1 таких об`єктивних ознак, як звуження або розширення зіниць, що не реагують на світло, порушення координації рухів, зміни мовлення чи ходи, а також неприродної зміни кольору шкіри обличчя.
Суд, вважає, що протоколи про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містить дані про обставини вчиненого правопорушення, за відсутності інших належних та допустимих доказів щодо обставин правопорушень є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч. 5 ст. 126 КУпАП.
За правилами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч. 5 ст. 126, отож провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст.23-24, 27, 33, ч. 3 ст. 130, 221, 251-252, 276, 283-284, 294 КУпАП, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Закрити провадження в справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО