ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/5457/26

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Кругового О.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 р. (суддя Новікова О.В.) в адміністративній справі №280/5457/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку та невиплати складових грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії) за період з 27.02.2025 по 18.06.2025, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025, на відповідний тарифний коефіцієнт; 
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату розміру складових грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії), шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме: України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 27.02.2025 року по 18.06.2025 року, з урахуванням виплачених сум;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення з 27.02.2025 року по день фактичної виплати.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 р. позовну заяву залишено без руху на підставі статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних підстав пропуску строку звернення до суду.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 р. відмовлено у задоволення заяви про поновлення строку звернення до суду; позовну заяву повернуто позивачу відповідно до п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про повернення його позовної заяви та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на те, що на виконання ухвали суду про залишення його позовної заяви без руху ним була подана заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Застосування загальних або звужених строків КЗпП до військовослужбовців, які отримали поранення та звільнені за станом здоров`я, суперечить принципу верховенства права. Після звільнення позивач проходив тривалий безперервний процес медичного обстеження, стаціонарного лікування та оформлення документів щодо встановлення інвалідності, що підтверджено документально. Отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни вимагало значних фізичних зусиль, постійного перебування у закладах охорони здоров`я та проходження МСЕК.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Здійснюючи перевірку оскарженої ухвали суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції керувався пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами цієї процесуальної норми позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Частиною другою цієї статті передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду за перерахунком та виплатою грошового забезпечення за 2025 рік, та компенсацією втрати частини доходів. При цьому, він був звільнений зі служби 18 червня 2025 р., а до суду звернувся 03 червня 2026 р., тобто майже через один рік після звільнення. 
Частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутись до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 
ОСОБА_1 обставину пропуску строку звернення до суду не спростовує, проте наголошує на наявності причин, які об`єктивно перешкоджали йому вчасному зверненню до суду. Такими причинами він зазначає: тяжке поранення, тривале лікування, перебування у медичних закладах на стаціонарному лікуванні, оформлення інвалідності. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що ним документально підтверджені наведені вище обставини.
Колегія суддів дослідила зміст матеріалів справи, сформованої як в паперовому вигляді, так і електронному форматі, і встановила, що до заяви про поновлення строку звернення до суду ним долучені: ордер адвоката, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення особи з інвалідністю (а.с.41-43). Жодних документів, які підтверджують наявність причин, які перешкоджали вчасному зверненні позивача до суду, і які могли бути визнані судом поважними, суду позивачем не надано. 
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення прав позивача застосуванням «звужених строків КЗпЗ», оскільки згідно частини 5 статі 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Військова служба належить до публічної служби (п. 17 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу). Натомість адміністративні суди застосовують збільшені строки, встановлені трудовим законодавством, з метою недопущення дискримінації осіб у правовідносинах з приводу прийняття, проходження, звільнення з публічної служби. 
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не підтверджують порушення норм процесуального права, підстави для скасування оскарженої ухвали у відповідності до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України - відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 р. в адміністративній справі №280/5457/26 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 04 серпня 2026 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.П. Баранник 

суддя О.О. Круговий