Справа № 194/964/26
Провадження № 1-кп/194/185/26

В И Р ОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 вересня 2026 року м. Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 , (дистанційно)
обвинуваченого ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.02.2026 за № 12026041400000066 за обвинуваченням  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любимівка, Каховського району, Херсонської області, громадянина України, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби військової частини НОМЕР_1 , у спеціальному званні «лейтенент», раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 01.02.2026 близько о 15.20 год., перебуваючи поблизу шахти «Тернівська» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Тернівське», що розташована за адресою: м. Тернівка, вул. Харківська, буд. 1, побачив на дорозі автомобіль марки ««Mitsubishi L 200», державний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , який перебуває на обліку військової частини НОМЕР_5 . Перебуваючи у вказаному місці та у зазначений час у ОСОБА_5 раптово виник умисел, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом. 
Після чого, розуміючи протиправний характер своїх дій, та те, що посягає на транспортний засіб, який йому не належить та на який він не має ні дійсного, ні уявного права, діючи умисно, маючи корисливий мотив і умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, протиправно, всупереч волі власника та фактичного законного володільця, підійшов до автомобіля марки «Mitsubishi L 200» державний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , де побачив на капоті вказаного автомобіля ключі від замку дверей та замку запалення автомобіля, після чого реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, за допомогою вказаних ключів відімкнув замок передніх водійських дверей даного автомобіля, сів до його салону на місце водія та запустив двигун, тим самим отримав змогу вільно розпоряджатись (керувати) автомобілем.
В подальшому, ОСОБА_5 поїхав з місця події на вказаному автомобілі по вулиці Харківська, м. Тернівка, Дніпропетровської області до домоволодіння АДРЕСА_3 , де зберігав автомобіль до моменту його виявлення працівниками поліції.
Таким чином своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_5 незаконно заволодів транспортним засобом — автомобілем марки «Mitsubishi L 200» державний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , чим спричинив потерпілій особі: військовій частині НОМЕР_5 матеріальну шкоду на загальну суму 749180,88 гривень.
В судове засідання потерпілий ОСОБА_8 не з`явився, подав суду заяву про розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_5 за його відсутності, не заперечував проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України та просив призначити покарання на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, не заперечував проти застосування судом положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Суду показав, що дійсно, в період часу приблизно о 15.00 год. 01.02.2026 року під час шахедного нападу на місто Тернівка, в тому числі під час прильотів на шахту «Тернівська», побачив біля шахти «Тернівська» автомобіль марки «Mitsubishi L 200», та щоб цей автомобіль не потрапив під обстріли, рятуючи людей, забрав його з місця обстрілу та відвіз цей автомобіль за адресою: с. Богуслав, вул. Набережна, 76. Автомобіль залишив за вказаною адресою та в цей же день приблизно о 22.00 год. виїхав до м. Миколаїв по військовим справам до ТЦК. Дійсно, про те, що взяв цей автомобіль та скористався ним, він не повідомив, ані військових, ані працівників поліції, в чому кається.
Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, у суду не виникають сумніви щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Зважаючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення, правильно розуміє обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним.
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_5 скоїв нетяжкий злочин.
Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він громадянин України, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має позитивну характеристику з місця проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: 2014 та 2009 років народження, військовослужбовець у званні лейтенант, військовослужбовець, який був у полоні, має посвідчення УБД, має численні відзнаки за службу, нагороджений Указом Президента України 14.03.2015 орденом «За мужність» 2 ступеню та Указом Президента України 29.09.2014 орденом «За мужність» 3 ступеня. 
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому по кримінальному провадженню, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до вимог ст. 67 КК України, відсутні.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , обставини вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, те, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України не судимий, щиро розкаявся, висловив жаль з приводу скоєного, враховуючи відсутність з боку потерпілого будь-який претензій, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за пред`явленим обвинуваченням в межах санкції ч.1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції статті із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.
Суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю з боку військової частини за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Також суд, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якого обвинувачений за вчинення ним кримінального правопорушення не уникнув, другорядну роль кари як мети покарання, вважає можливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків. Саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Крім того суд зазначає, що наявність щирого каяття та найпозитивніших характеристик обвинуваченого ОСОБА_5 не є тими обставинами, які є винятковими і знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, вони не зменшують суспільну небезпеку кримінального правопорушення до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 69-1 КК України.
Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст.ст. 118, 122 КПК України.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.
Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5  обов`язки, а саме:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за засудженим ОСОБА_5 на час проходження ним військової служби покласти на командира відповідної військової частини.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи, оформленої висновком експерта від 19.02.2026 № СЕ-19/104-26/5334-АВ в сумі 1782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) грн.. 80 коп.
Речові докази: автомобіль марки «Mitsubishi L 200» державний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , з двома ключами з маркуванням НОМЕР_6 з причепленою биркою з написом 1495, передані під розписку потерпілому ОСОБА_9 , після набрання вироком законної сили – залишити законному володільцеві.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1