ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.07.2026	Справа № 910/5642/26	
Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді Блажівської О.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/5642/26
за позовом Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18; код ЄДРПОУ 21560766)
до відповідача Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2; код ЄДРПОУ: 00031101)
про стягнення заборгованості 96 131, 18 грн, - 
без виклику представників сторін,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:
Стислий виклад позовних вимог.
До Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство «Укртелеком» з позовом до Кабінету Міністрів України про стягнення заборгованості 96 131, 18 грн, з яких: 94 474,64 грн. (дев`яносто чотири тисячі чотириста сімдесят чотири гривні 64 коп.) заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, інфляційні втрати в сумі 1 322,64 грн., три проценти річних в сумі 333,90 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Позивач на виконання вимог Законів України надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах мешканцям Березанської міської територіальної громади у період з 01.01.2024 по 31.12.2025 на суму 89 951,70 грн. та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади у період з 01.12.2023 по 30.04.2025 на суму 4 522,94 грн., що підтверджується поіменними та зведеними за категоріями пільг розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за послуги зв`язку. В зв`язку з не відшкодуванням понесених витрат за надані послуги на пільгових умовах, Позивач надіслав Управлінню соціальної та ветеранської політики Березанської міської ради та Пристоличній сільській раді претензії № 5 від 18.02.2025 (вих. № № 80С30/СЦ/ВИХ/152), № 9 від 18.02.2025 (вих. № 80С30/СЦ/ ВИХ/156) та № 20 від 23.06.2025 (вих. № 80С30/СЦ/ВИХ/628) із пропозицією перерахувати на рахунок Позивача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення. У відповідь на претензію № 5 від 18.02.2025 листом № 13-14/03/395 від 27.02.2025 Управління соціальної та ветеранської політики Березанської міської ради повідомило, що враховуючи позицію Верховного Суду, а також відсутність підписаного на 2024 рік договору про відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги, претензію відхиляє у зв`язку з її пред`явленням до неналежного суб`єкта. У відповідь на претензію № 20 від 23.06.2025 листом № 02-14/1477/2025 від 30.06.2025 Пристолична сільська рада повідомила, що на 2025-2025 роки не затверджена бюджетна програма, видатки якої передбачали б компенсацію послуг зв`язку, крім того, не передбачено бюджетних асигнувань спрямованих на здійснення такої компенсації та що відсутні договори про відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги. Також, Позивач надіслав Управлінню соціальної та ветеранської політики Броварської районної державної адміністрації Київської області лист № 80С914.012-73/48 від 31.03.2025 та Управлінню соціальної та ветеранської політики Бориспільської районної державної адміністрації Київської області претензію № 20 від 23.06.2025 (вих. № 80С30/СЦ/ВИХ/628) із пропозицією перерахувати на рахунок Позивача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення Березанської міської територіальної громади Броварського району Київської області та Пристоличної сільської територіальної громади. Управління соціальної та ветеранської політики Броварської районної державної адміністрації Київської області відповідь на лист не надало, витрати не відшкодувало. Управління соціальної та ветеранської політики Бориспільської районної державної адміністрації Київської області у відповідь на претензію № 20 від 23.06.2025 (вих. № 80С30/СЦ/ВИХ/628) листом № 7/868 від 24.06.2025 порадило звернутись до Пристоличної територіальної громади, оскільки воно даним питанням не займається. Зважаючи на наведене, Позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовними заявами до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про стягнення заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. Однак, посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 07.08.2023 у справі №922/1418/22, від 28.09.2023 у справі № 916/2523/22 та від 06.10.2023 у справі № 916/429/23, Господарський суд Київської області рішеннями від 13.11.2025 у справі № 911/2067/25 та від 06.02.2026 у справі № 911/2953/25 в задоволенні позовів АТ «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області відмовив повністю, оскільки Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської областіє неналежними Відповідачами у справі і саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем у спірних правовідносинах. Отже, відповідно до рішень Господарського суду Київської області від 13.11.2025 у справі №911/2067/25 та від 06.02.2026 у справі № 911/2953/25, які набрали законної сили, правової позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 07.08.2023 у справі №922/1418/22, від 28.09.2023 у справі №916/2523/22 та від 06.10.2023 у справі № 916/429/23, зважаючи на те, що Березанською міською радою і Пристоличною сільською радою бюджетна програма видатки якої передбачали б компенсацію послуг зв`язку в спірні періоди не затверджена, саме Кабінет Міністрів України визначено належним відповідачем щодо відшкодування витрат, понесених АТ «Укртелеком» внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах мешканцям Березанської міської територіальної громади, які за період з 01.01.2024 по 31.12.2025 складають 89 951,70 грн. та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади за період з 01.12.2023 по 30.04.2025 складають 4 522,94 грн. В зв`язку з наведеним та для здійснення розрахунків за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах мешканцям Березанської міської територіальної громади та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади, Позивач надіслав Відповідачу листи-вимоги № 80С914.012-30/1 від 12.03.2026 та № 80С914.012-30/1 від 12.03.2026 про відшкодування вказаних витрат з поіменними та зведеними розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за кожний місяць спірного періоду окремо, які містять перелік осіб, яким були надані послуги на пільгових умовах, відомості, за якими можна ідентифікувати особупільговика (прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання такої особи, її ідентифікаційний номер), вид пільги та період її отримання, суму пільги по кожному окремому пільговику, загальну суму витрат тощо, які Відповідач отримав 23.03.2026, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень Укрпошти. Відповідь на зазначені листи-вимоги Кабінет Міністрів не надав, заборгованість не відшкодував. Отже, Відповідач зобов`язаний компенсувати Позивачу вартість послуг зв`язку, наданих пільговим категоріям громадян Березанської міської та Пристоличної сільської територіальних громад, у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги - до 30.03.2026 включно. Всупереч вимогам чинного законодавства Відповідач не виконав обов`язок щодо відшкодування витрат, які понесені Позивачем в результаті надання послуг на пільгових умовах, внаслідок чого заборгованість за надані на пільгових умовах телекомунікаційні послуги мешканцям Березанської міської територіальної громади становить 89 951,70 грн. та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади становить 4 522,94 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості станом на 12.05.2026.
Також, з метою відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, Позивачем нараховано 1 322,64 грн. інфляційних втрат та 333,90 грн. три проценти річних, зокрема: - на заборгованість по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах мешканцям Березанської міської територіальної громади - інфляційні втрати за квітень 2026 в розмірі 1 259,32 грн. та три проценти річних за період з 31.03.2026 по 12.05.2026 в розмірі 317,91 грн.; - на заборгованість по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади - інфляційні втрати за квітень 2026 в розмірі 63,32 грн. та три проценти річних за період з 31.03.2026 по 12.05.2026 в розмірі 15,99 грн. Таким чином, загальна заборгованість становить 96 131,18 грн. (дев`яносто шість тисяч сто тридцять одна гривня 18 коп.).
Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідачем подано до суду 04.06.2026 Відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що Уряд не є належним відповідачем, оскільки у Уряду відсутні зобов`язання та правові підстави здійснювати виплати за послуги зв`язку пільговим категоріям осіб, чи передбачати таки видатки у відповідному проекті Закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Бюджетним кодексом України, яким, відповідно до преамбули, визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства, імперативно визначено, що відшкодування (компенсаційні виплати) за надання послуг зв`язку пільговим категоріям осіб здійснюється виключно з місцевих бюджетів будь якого рівня. Тобто, обов`язки відносно такого відшкодування (та відповідальність в разі її відсутності) покладаються саме на органи, які приймають та/чи виконують місцеві бюджети, проте ні в якому разі ні на Кабінет Міністрів України. Відповідач зазначає, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад в межах певної адміністративно-територіальної одиниці вирішують питання щодо надання компенсаційних виплат окремих категорій громадян у випадках передбачених законодавством, які виплачуються з місцевих бюджетів, що затверджуються відповідною радою органу місцевого самоврядування. Також Відповідач зазначає, що до прийняття Верховною Радою України Закону України від 14.11.2019 № 293-ІХ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» (далі - Закон № 293 - ІХ) у Бюджетному кодексі України діяла норма статті 102, яка зокрема, передбачала, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Разом з цим, вказаний підпункт «б» пункту 4 частини першої статті 89 наведеного Кодексу у відповідній редакції передбачав, що до видатків, які здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення - державні програми соціального захисту. Таким чином, після виключення статті 102 із Бюджетного кодексу України на підставі Закону № 293-ІХ у Кабінету Міністрів України відсутній обов`язок щодо прийняття порядку з питань фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Отже, враховуючи вказане вважаємо, що Уряд не може вчиняти певні дії, обов`язковість вчинення яких не встановлено законом, оскільки вказане суперечить конституційному принципу поділу влади та положенням статті 19 Конституції України.
Стислий виклад відповіді Позивача на відзив.
Позивачем подано 14.05.2026 до суду Відповідь на Відзив. У відповіді на відзив Позивач зазначає, що у відзиві на позовну заяву Відповідач поряд з тим, що посилається на установлене Законами України і гарантоване Конституцією України право окремих категорій громадян на пільги з оплати послуг зв`язку, зазначає, що в Уряду відсутні зобов`язання та правові підстави здійснювати виплати за послуги зв`язку пільговим категоріям осіб, чи передбачати такі видатки у відповідному проєкті Закону про Державний бюджет України на відповідний рік та що такі витрати відносяться до видатків місцевих бюджетів. Позивач просить врахувати, що рішеннями Господарського суду Київської області від 13.11.2025 у справі №911/2067/25 та від 06.02.2026 у справі № 911/2953/25, з посиланням на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 07.08.2023 у справі №922/1418/22, від 28.09.2023 у справі № 916/2523/22 та від 06.10.2023 у справі № 916/429/23, в задоволенні позовів АТ «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області відмовлено повністю, оскільки Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області є неналежними Відповідачами у справі і саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем у спірних правовідносинах. Також, в матеріалах справи наявні листи Управління соціальної та ветеранської політики Березанської міської ради № 13-14/03/395 від 27.02.2025 та Пристоличної сільської ради № 02-14/1477/2025 від 30.06.2025 з яких вбачається, що Березанською міською радою і Пристоличною сільською радою бюджетна програма, видатки якої передбачали б компенсацію послуг зв`язку в спірні періоди не затверджена. Отже, відповідно до рішень Господарського суду Київської області від 13.11.2025 у справі №911/2067/25 та від 06.02.2026 у справі № 911/2953/25, які набрали законної сили, правової позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 07.08.2023 у справі №922/1418/22, від 28.09.2023 у справі № 916/2523/22, від 06.10.2023 у справі № 916/429/23 та від 10.10.2025 у справі № 910/6201/24, зважаючи на те, що Березанською міською радою і Пристоличною сільською радою бюджетна програма, видатки якої передбачали б компенсацію послуг зв`язку в спірні періоди не затверджена, саме Кабінет Міністрів України визначено належним відповідачем щодо відшкодування витрат, понесених АТ «Укртелеком» внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах мешканцям Березанської міської територіальної громади, які за період з 01.01.2024 по 31.12.2025 складають 89 951,70 грн. та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади за період з 01.12.2023 по 30.04.2025 складають 4 522,94 грн. При цьому, Позивач зазначає, що якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника видатків, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до п.6 ст.116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проєкт закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України. 
Посилання Відповідача у відзиві на позовну заяву на ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» теж не заслуговує на увагу, оскільки пільги, передбачені даною статтею відносяться до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад та надаються визначеним категоріям громадян (громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, працівникам освіти, культури, охорони здоров`я, іншим категоріям громадян, які працюють у сільській місцевості), з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389 (далі-Порядок № 389) поширюється на вичерпний перелік осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою. Відповідно до абз.3 п.10 Порядку № 389 уповноважений орган визначає право на пільгу та видає пільговику довідку для отримання пільг, яка є підставою для надання послуг на пільгових умовах протягом дванадцяти місяців. Однак, категорії громадян визначені у Порядку № 389 з відповідними довідками до Позивача не звертались і відповідно пільги не отримували. Тому, ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядок № 389 не поширюється на правовідносини, які є предметом даного спору. Також, прошу суд врахувати, що відповідно до п.6 ст.116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проєкт закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» порядок надання відповідних соціальних гарантій, пільг встановлюється Кабінетом Міністрів України Відповідно до абз.3 п.2 ч.1 ст.20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України: у сферах соціальної політики, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій: забезпечує підготовку проектів законів щодо державних соціальних стандартів і соціальних гарантій. Наведене спростовує твердження Кабінету Міністрів України, що він не зобов`язаний передбачати видатки для відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям осіб у відповідному проєкті Закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Отже, саме Кабінет Міністрів України є органом, в особі якого держава виступає Відповідачем у даній категорії справ. Зважаючи на викладене, враховуючи чинні на час виникнення спірних правовідносин норми законодавства, правову позицію Верховного Суду, наявність рішень суду, які набрали законної сили та що у спірний період фінансування із Державного бюджету місцевому бюджету на видатки на пільги з послуг зв`язку відсутнє, а також те, що Березанською міською радою і Пристоличною сільською радою бюджетна програма, видатки якої передбачали б компенсацію послуг зв`язку в спірні періоди не затверджена, то уповноваженим органом через який діє держава у даних правовідносинах і належним відповідачем у даній справі є саме Кабінет Міністрів України, який зобов`язаний відшкодувати витрати, понесені АТ «Укртелеком» внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах мешканцям Березанської міської територіальної громади у період з 01.01.2024 по 31.12.2025 на суму 89 951,70 грн. та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади у період з 01.12.2023 по 30.04.2025 на суму 4 522,94 грн., що підтверджується поіменними та зведеними за категоріями пільг розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Визнано справу № 910/5642/26 малозначною. Розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
03.06.2026 до канцелярії суду від Кабінету Міністрів України надійшов відзив на позовну заяву.
08.06.2026 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Укртелеком» надійшла відповідь на відзив.
11.06.2026 до канцелярії суду від Кабінету Міністрів України надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/5642/26.
11.06.2026 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Укртелеком» надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2026 у задоволенні клопотання відповідача Кабінету Міністрів України про зупинення провадження у справі №910/5642/26 (на підставі пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України) - відмовлено повністю.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ
Як зазначає позивач, Акціонерне товариство «Укртелеком» є оператором електронних комунікацій (до 01.01.2022 - оператор телекомунікацій) і включене до Реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та/або послуг (раніше - операторів, провайдерів телекомунікацій) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку.
Акціонерне товариство «Укртелеком», як оператор електронних комунікацій надає електронні комунікаційні послуги споживачам згідно із Законом України «Про електронні комунікації» та Законом України «Про зв`язок» та іншими законодавчими актами України.
Позивач на виконання вимог Законів України надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах мешканцям Березанської міської територіальної громади у період з 01.01.2024 по 31.12.2025 на суму 89 951,70 грн. та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади у період з 01.12.2023 по 30.04.2025 на суму 4 522,94 грн., що підтверджується поіменними та зведеними за категоріями пільг розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за послуги зв`язку. 
В зв`язку з не відшкодуванням понесених витрат за надані послуги на пільгових умовах, Позивач надіслав Управлінню соціальної та ветеранської політики Березанської міської ради та Пристоличній сільській раді претензії № 5 від 18.02.2025 (вих. № № 80С30/СЦ/ВИХ/152), № 9 від 18.02.2025 (вих. № 80С30/СЦ/ ВИХ/156) та № 20 від 23.06.2025 (вих. № 80С30/СЦ/ВИХ/628) із пропозицією перерахувати на рахунок Позивача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення. 
У відповідь на претензію № 5 від 18.02.2025 листом № 13-14/03/395 від 27.02.2025 Управління соціальної та ветеранської політики Березанської міської ради повідомило, що враховуючи позицію Верховного Суду, а також відсутність підписаного на 2024 рік договору про відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги, претензію відхиляє у зв`язку з її пред`явленням до неналежного суб`єкта.
У відповідь на претензію № 20 від 23.06.2025 листом № 02-14/1477/2025 від 30.06.2025 Пристолична сільська рада повідомила, що на 2025-2025 роки не затверджена бюджетна програма, видатки якої передбачали б компенсацію послуг зв`язку, крім того, не передбачено бюджетних асигнувань спрямованих на здійснення такої компенсації та що відсутні договори про відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги.
Також, Позивач надіслав Управлінню соціальної та ветеранської політики Броварської районної державної адміністрації Київської області лист № 80С914.012-73/48 від 31.03.2025 та Управлінню соціальної та ветеранської політики Бориспільської районної державної адміністрації Київської області претензію № 20 від 23.06.2025 (вих. № 80С30/СЦ/ВИХ/628) із пропозицією перерахувати на рахунок Позивача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення Березанської міської територіальної громади Броварського району Київської області та Пристоличної сільської територіальної громади.
Управління соціальної та ветеранської політики Броварської районної державної адміністрації Київської області відповідь на лист не надало, витрати не відшкодувало. Управління соціальної та ветеранської політики Бориспільської районної державної адміністрації Київської області у відповідь на претензію № 20 від 23.06.2025 (вих. № 80С30/СЦ/ВИХ/628) листом № 7/868 від 24.06.2025 порадило звернутись до Пристоличної територіальної громади, оскільки воно даним питанням не займається. 
Зважаючи на наведене, Позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовними заявами до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про стягнення заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. 
Як зазначає Позивач, Рішенням Господарського суду Київської області від 13.11.2025 у справі № 911/2067/25 та від 06.02.2026 у справі № 911/2953/25 в задоволенні позовів АТ «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області відмовив повністю, оскільки Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області є неналежними Відповідачами у справі і саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем у спірних правовідносинах. 
В зв`язку з наведеним та для здійснення розрахунків за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах мешканцям Березанської міської територіальної громади та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади, Позивач надіслав Відповідачу листи-вимоги № 80С914.012-30/1 від 12.03.2026 та № 80С914.012-30/1 від 12.03.2026 про відшкодування вказаних витрат з поіменними та зведеними розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за кожний місяць спірного періоду окремо, які містять перелік осіб, яким були надані послуги на пільгових умовах, відомості, за якими можна ідентифікувати особу пільговика (прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання такої особи, її ідентифікаційний номер), вид пільги та період її отримання, суму пільги по кожному окремому пільговику, загальну суму витрат тощо, які Відповідач отримав 23.03.2026, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень Укрпошти.
Відповідь на зазначені листи-вимоги Кабінет Міністрів не надав, заборгованість не відшкодував. 
Отже, Відповідач зобов`язаний компенсувати Позивачу вартість послуг зв`язку, наданих пільговим категоріям громадян Березанської міської та Пристоличної сільської територіальних громад, у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги - до 30.03.2026 включно.
Всупереч вимогам чинного законодавства Відповідач не виконав обов`язок щодо відшкодування витрат, які понесені Позивачем в результаті надання послуг на пільгових умовах, внаслідок чого заборгованість за надані на пільгових умовах телекомунікаційні послуги мешканцям Березанської міської територіальної громади становить 89 951,70 грн. та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади становить 4 522,94 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості станом на 12.05.2026. Також, Позивач просить стягнути з Відповідача інфляційні втрати в сумі 1 322,64 грн., три проценти річних в сумі 333,90 грн.
Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що зазначає, що після виключення статті 102 із Бюджетного кодексу України на підставі Закону № 293-ІХ у Кабінету Міністрів України відсутній обов`язок щодо прийняття порядку з питань фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ
Судом під час розгляду справи по суті було досліджено наступні докази, якими позивач обґрунтовував свої доводи та відповідач заперечення, а саме копії: розрахунки заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах мешканцям Березанської міської територіальної громади за період з 01.01.2024 по 31.12.2025 та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади за період з 01.12.2023 по 30.04.2025; розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних на заборгованість по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах мешканцям Березанської міської територіальної громади та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади; претензій № 5 від 18.02.2025, № 9 від 18.02.2025, № 20 від 23.06.2025 та листа № 80С914.012-73/48 від 31.03.2025 з доказами надсилання та вручення; листа УСВП Березанської МР № 13-14/03/395 від 27.02.2025; листа Пристоличної сільської ради № 02-14/1477/2025 від 30.06.2025; листа УСВП Бориспільської РДА № 7/868 від 24.06.2025; рішень Господарського суду Київської області від 13.11.2025 у справі № 911/2067/25 та від 06.02.2026 у справі № 911/2953/25; листів-вимог № 80С914.012-30/1 від 12.03.2026 та № 80С914.012-30/2 від 12.03.2026 з доказами надсилання та отримання; розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за послуги зв`язку по Березанській міській територіальній громаді (поіменний список пільговиків) з січня 2024 по грудень 2025; зведених розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за послуги зв`язку по Березанській міській територіальній громаді (за категоріями пільг) з січня 2024 по грудень 2025; розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за послуги зв`язку по Пристоличній сільській територіальній громаді (поіменний список пільговиків) з грудня 2023 по квітень 2025; зведених розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за послуги зв`язку по Пристоличній сільській територіальній громаді (за категоріями пільг) з грудня 2023 по квітень 2025; інформація з ЄДР про Позивача; витягу з Статуту Позивача.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
За положеннями статті 170 Цивільного кодексу України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Як встановлено судом, АТ "Укртелеком" є оператором електронних комунікацій, який надає електронні комунікаційні (телекомунікаційні) послуги споживачам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.
Заявляючи вимоги про стягнення витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню Березанської міської та Пристоличної сільської територіальних громад Київської області послуг зв`язку на пільгових умовах, позивач вказував, що оскільки держава не визначила законом головного розпорядника таких видатків, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до п. 6 ст. 116 Конституції України, саме Кабінет Міністрів України розробляє проєкт закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.
Матеріалами справи підтверджено, що метою діяльності позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку від провадження підприємницької діяльності згідно із частиною другою статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України, який був чинний до 28.08.2025).
Отже, у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг, наданих особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у держави (її відповідного органу) як замовника послуг - цивільний обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги.
Наведене відповідає правовому висновку щодо характеру правовідносин, які виникають між державою як замовником послуг на пільгових умовах відповідній категорії споживачів із метою забезпечення державних соціальних гарантій та особою, яка надає такі послуги, викладеному в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 10.04.2018 у справі № 927/291/17, від 17.04.2018 у справі № 906/621/17, від 23.10.2019 у справі № 911/1924/18 та ін. (у справах щодо відшкодування витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів).
Так, засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначає Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.
Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки.
Відповідно частин другої та третьої статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.
Частиною першою статті 20 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.
Пільги з оплати користування послугами зв`язку та комунікаційними послугами передбачено низкою законодавчих актів України. Так, перелік категорій громадян, яким державою встановлені державні соціальні гарантії у вигляді пільг, встановлено, зокрема, Законами України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про охорону дитинства", Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Згідно з частиною першою статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в, межах Конституції і законів України.
Відповідно до Конституції України (стаття 143) та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (стаття 16) повноваження органів місцевого самоврядування поділяються на власні (самоврядні) та делеговані, тобто повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом.
Здійснення зазначених соціальних виплат відноситься саме до делегованих і мають супроводжуватись відповідним фінансуванням з боку держави, як того вимагають положення частини третьої статті 142 Конституції України, відповідно до якої держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення (пункт "а" частини першої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Тобто, встановлення органами місцевого самоврядування додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення є власними повноваженнями, які мають фінансуватися виключно з місцевого бюджету.
Зазначене повністю відповідає положенням частини третьої статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" щодо права органів місцевого самоврядування встановлювати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.
Водночас, відповідно до п.п. "є" пункту 9 частини першої статті 87 Бюджетного кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених п. 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) належать видатки на інші програми в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Наразі такий перелік не затверджений, що, однак, не змінює фактичного існування програм в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, та не звільняє державу від здійснення видатків для забезпечення реалізації таких програм.
Положення п. 6 статті 92 Конституції України та наведених вище статей Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" у сукупності свідчить про те, що покладання обов`язків з відшкодування спірних витрат на послуги зв`язку пільговим категоріям громадян на органи місцевого самоврядування є помилковим, оскільки боржником у цих правовідносинах є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.
Належним представником держави у спірних правовідносинах є той суб`єкт, який визначений законом про державний бюджет головним розпорядником бюджетних коштів, прийнятим законодавцем у році, що відповідає спірному періоду, за який понесені позивачем витрати за надання послуг зв`язку пільговим категоріям громадян підлягають компенсації.
Якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника видатків, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до пункту 6 статті 116 Конституції України, саме Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.
Відповідна правова позиція з питань встановлення соціальних пільг і гарантій та суб`єктів, які зобов`язані фінансувати таки пільги, наведена в численних постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №904/138/21, від 01.02.2022 у справі №904/141/20, від 27.07.2022 у справі №904/7875/21, від 09.06.2023 у справі №916/3938/21, та зводиться до того, що пільги, введені законами України, мають компенсуватися з державного бюджету з огляду на їх введення органом державної влади, і саме держава, як замовник послуг, є боржником у цих правовідносинах.
Отже, стороною зобов`язання з компенсації витрат позивачу за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян є держава.
Стягнення компенсації витрат за рахунок видатків місцевих бюджетів було б можливим лише за наявності субвенцій із державного бюджету місцевому бюджету на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом міністрів України.
Наведений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.08.2023 у cправі №922/1418/22 та від 06.10.2023 у справі №916/429/23.
Законами України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та «Про Державний бюджет України на 2025 рік» в Державному бюджеті відповідні фінансові ресурси, необхідні для здійснення протягом спірного періоду відшкодування витрат на послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, не передбачалися.
Отже, оскільки матеріали справи не містять інформації та доказів надання відповідних субвенцій з державного бюджету місцевому бюджету, посилання відповідача на те, що відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання мешканцям Березанської міської та Пристоличної сільської територіальних громад послуг зв`язку на пільгових умовах, повинен здійснювати орган місцевого самоврядування за рахунок видатків з місцевого бюджету, є необґрунтованими.
При цьому, матеріалами справи встановлено, що звернувся до Господарського суду Київської області з позовними заявами до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про стягнення заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. Однак, посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 07.08.2023 у справі №922/1418/22, від 28.09.2023 у справі № 916/2523/22 та від 06.10.2023 у справі № 916/429/23, Господарський суд Київської області рішеннями від 13.11.2025 у справі № 911/2067/25 та від 06.02.2026 у справі № 911/2953/25 в задоволенні позовів АТ «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області відмовив повністю, оскільки Управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації Київської області та Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області є неналежними Відповідачами у справі.
Згідно даних рішень Господарського суду Київської області від 13.11.2025 у справі № 911/2067/25 та від 06.02.2026 у справі № 911/2953/25 належним представником держави у спірних правовідносинах є той суб`єкт, який визначений законом про державний бюджет головним розпорядником бюджетних коштів, прийнятим законодавцем у році, що відповідає спірному періоду, за який понесені позивачем витрати за надання послуг зв`язку пільговим категоріям громадян, що підлягають компенсації (відповідний висновок викладений у п.4.10 постанови Верховного Суду від 06.10.2023 у справі №916/429/23).
Якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника видатків, саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до п.6 ч.1 ст.116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.
Відповідна правова позиція з питань встановлення соціальних пільг і гарантій та суб`єктів, які зобов`язані фінансувати такі пільги, наведена в постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №904/138/21, 01.02.2022 у справі №904/141/20, 27.07.2022 у справі №904/7875/21, 09.06.2023 у справі №916/3938/21, 06.10.2023 у справі №916/426/23 та зводиться до того, що пільги, введені законами України, мають компенсуватися з державного бюджету з огляду на їх введення органом державної влади, і саме держава як замовник послуг є боржником у цих правовідносинах.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст.86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
Враховуючи викладене вище, матеріалами справи підтверджується, що в період з 01.01.2024 по 31.12.2025 включно, позивач надав послуги зв`язку пільговим категоріям мешканцям Березанської міської територіальної громади Київської області на суму 89 951,70 грн. Також, матеріалами справи підтверджується, що в період з 01.12.2023 по 30.04.2025 включно, Позивач надав послуги зв`язку пільговим категоріям мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади Київської області на суму 4 522,94 грн Вказане Відповідачем не заперечується.
Для здійснення розрахунків за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах мешканцям Березанської міської територіальної громади та мешканцям Пристоличної сільської територіальної громади, Позивач надіслав Відповідачу листи-вимоги № 80С914.012-30/1 від 12.03.2026 та № 80С914.012-30/1 від 12.03.2026 про відшкодування вказаних витрат з поіменними та зведеними розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за кожний місяць спірного періоду окремо, які містять перелік осіб, яким були надані послуги на пільгових умовах, відомості, за якими можна ідентифікувати особу пільговика (прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання такої особи, її ідентифікаційний номер), вид пільги та період її отримання, суму пільги по кожному окремому пільговику, загальну суму витрат тощо, які Відповідач отримав 23.03.2026, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень Укрпошти.
Відповідь на зазначені листи-вимоги Кабінет Міністрів не надав, заборгованість не відшкодував. 
Разом з тим, суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено обов`язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які мають право на пільги, оскільки зобов`язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.
Отже, у Позивача, який надав послуги зв`язку особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, виникло право на відшкодування частини вартості таких послуг зв`язку за рахунок держави як платника, а у відповідача, обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані послуги.
За приписами статей 526, 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Суд у даному випадку також враховує, що ані Законом України "Про телекомунікації", ані Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 924/781/17).
Нормами частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України визначено, що відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007), зокрема, в п. 3.2. якого Конституційний Суд України наголосив, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.
Згідно з практикою ЄСПЛ, держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України").
У рішеннях ЄСПЛ від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями, які виникли безпосередньо із закону, і така відповідальність не може ставитись у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.
Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах надавались позивачем не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, в силу закону, має відшкодувати такі витрати позивачу за рахунок бюджетних коштів.
Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1 - 4 указаної статті Кодексу.
Враховуючи, що Позивачем, на підставі належних та допустимих доказів, доведений факт надання в спірному періоді телекомунікаційних послуг на пільгових умовах громадянам, які проживають на території Березанської міської та Пристоличної сільської територіальних громад Київської області, загальною вартістю 96 131, 18 грн, тоді як обов`язок з відшкодування вартості яких покладений на державу в особі Кабінету Міністрів України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в даній частині.
Також Позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 1 322,64 грн., три проценти річних в сумі 333,90 грн.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
За змістом положень ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.
Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 904/4593/17, від 13.06.2018 у справі № 912/2708/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі № 757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.
Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем його грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є такими, що заявлені правомірно.
Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, суд визнає його арифметично правильним.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом
Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртелеком» підлягають задоволенню повністю.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 242, 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртелеком» - задовольнити повністю.
2. Стягнути з Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2; код ЄДРПОУ: 00031101) на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18; код ЄДРПОУ 21560766) 94 474,64 грн. (Дев`яносто чотири тисячі чотириста сімдесят чотири гривні 64 коп.) заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, інфляційні втрати в сумі 1 322,64 грн. (Одна тисяча триста двадцять дві гривні 64 коп.), три проценти річних в сумі 333,90 грн. (Триста тридцять три гривні 90 коп).
3. Стягнути з Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2; код ЄДРПОУ: 00031101) на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18; код ЄДРПОУ 21560766) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн. (Дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок). 
4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки відповідно до приписів ст. ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА