П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/17523/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
21 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - ГУ ПФУ в Хмельницькій області), в якому просила: визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Рівненській області №222030035015 від 04.09.2025; зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи та перебування на обліку в центрі зайнятості, зазначені у трудовій книжці; зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за віком з 13 серпня 2025 року.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Рівненській області №222030035015 від 04.09.2025. Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 08.04.1982 по 01.04.1987, з 02.04.1987 по 28.08.1990, з 19.11.1990 до 08.06.1992, з 08.06.1992 по 31.05.1999, з 28.10.2003 по 25.11.2003. Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.08.2025. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 1211 грн 20 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Рівненській області.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист; при зарахуванні спірних періодів загальний страховий стаж позивача становитиме більше 22 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2026 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю.
За доводами апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.04.1982, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме на першій (титульній) сторінці наявне виправлення дати народження. Апелянт вказує, що жодних інших документів, що підтверджують спірні періоди роботи, передбачених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), позивачем при зверненні за призначенням пенсії не надано. Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, зазначаючи, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи лише за умови зарахування стажу згідно інших документів, якими підтверджено записи трудової книжки, а також на постанову Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №155/1180/17 про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи періодів, зазначених у трудовій книжці, яка не оформлена в установленому порядку. Крім того, апелянт вважає, що зобов`язання судом першої інстанції призначити та виплатити пенсію є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, посилаючись на постанови Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 01.10.2019 у справі №804/3646/18, від 21.12.2019 у справі №663/574/17.
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, хоча матеріали адміністративної справи містять докази повідомлення останньої про відкриття апеляційного провадження у справі.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Приписами частин першої – третьої статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 , звернулася 28.08.2025 до ГУ ПФУ в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області №222030035015 від 04.09.2025 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 22 роки. Зазначено, що вік позивача - 63 роки 15 днів, страховий стаж становить 7 років 10 місяців 04 дні. До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки від 08.04.1982 НОМЕР_1 , яка заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме на першій (титульній) сторінці наявне виправлення дати народження.
Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 08.04.1982 позивач: з 08.04.1982 по 01.04.1987 працювала в Наовушицькій райсанепідемстанції; з 02.04.1987 по 28.08.1990 працювала у військовій частині «Полевая почта 40302»; з 19.11.1990 до 08.06.1992 працювала в Хмельницькому обкомі Червоного Хреста; з 08.06.1992 по 11.06.1999 працювала в Кам`янець-Подільському міськкомі Червоного Хреста; з 14.06.1999 по 05.09.2003 працювала в «Кам`янець-Подільськтеплокомуненерго»; з 28.10.2003 по 25.11.2003 перебувала на обліку в Хмельницькому міському центрі зайнятості.
Згідно з формою РС-права до страхового стажу позивача вже зараховано період з 01.06.1999 по 30.09.2003, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у зарахуванні періодів з 01.06.1999 по 11.06.1999 та з 14.06.1999 по 05.09.2003, щоб уникнути подвійного зарахування.
Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV. Частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи іншими документами мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з пунктом 2.12 Інструкції №162 зміни записів в трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, попереднє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішньому боці обкладинки і засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства чи печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Колегія суддів зазначає, що спір у цій справі стосується правомірності відмови органу Пенсійного фонду у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи, зазначених у трудовій книжці, з підстав наявності виправлення дати народження на титульній сторінці трудової книжки, та, як наслідок, відмови у призначенні пенсії за віком.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом, підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів роботи стало виключно виправлення дати народження на титульній (першій) сторінці трудової книжки. При цьому самі записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення позивача, які містяться у розділі «Відомості про роботу» трудової книжки, відповідачем під сумнів не ставилися.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. Обов`язок належного оформлення підтверджуючих стаж документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.
Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, колегія суддів зазначає, що у зазначеній постанові Верховний Суд дійсно вказав, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Водночас зазначення апелянтом про необхідність підтвердження записів трудової книжки іншими документами стосується випадків, коли записи у трудовій книжці є неправильними чи неточними. У даній справі записи про роботу позивача у розділі «Відомості про роботу» трудової книжки не містять неправильних чи неточних відомостей - спірним є лише виправлення дати народження на титульній сторінці, що не стосується записів про періоди роботи.
Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №155/1180/17, колегія суддів зазначає, що правовідносини у зазначеній справі не є подібними до правовідносин у цій справі, оскільки у справі №155/1180/17 трудова книжка не була оформлена в установленому порядку в цілому, тоді як у даній справі трудова книжка позивача містить належним чином оформлені записи про роботу, завірені підписами та печатками відповідних підприємств та установ, а виправлення стосується виключно дати народження на титульній сторінці.
Колегія суддів також враховує, що обставини, які слід встановити у цій справі, значно віддалені у часі (записи у трудовій книжці датовані 1982–2003 роками), що об`єктивно ускладнює можливість отримання додаткових підтверджуючих документів.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів з 08.04.1982 по 01.04.1987, з 02.04.1987 по 28.08.1990, з 19.11.1990 до 08.06.1992, з 08.06.1992 по 31.05.1999, з 28.10.2003 по 25.11.2003.
Колегія суддів перевірила розрахунок загального страхового стажу позивача та встановила наступне. Визнаний рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області страховий стаж позивача становить 7 років 10 місяців 04 дні. Спірні періоди, зараховані судом першої інстанції, у сукупності складають: з 08.04.1982 по 01.04.1987 - 4 роки 11 місяців 24 дні; з 02.04.1987 по 28.08.1990 - 3 роки 4 місяці 27 днів; з 19.11.1990 до 08.06.1992 - 1 рік 6 місяців 20 днів; з 08.06.1992 по 31.05.1999 - 6 років 11 місяців 23 дні; з 28.10.2003 по 25.11.2003 - 28 днів. Разом додаткових періодів - приблизно 17 років 0 місяців 2 дні. Загальний страховий стаж позивача при зарахуванні спірних періодів становитиме приблизно 24 роки 10 місяців 6 днів, що перевищує необхідні 22 роки для призначення пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-IV.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що зобов`язання судом першої інстанції призначити, нарахувати та виплатити пенсію є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Абзацом другим частини 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Разом з тим, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органу державної влади, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один із кількох варіантів рішення. У даній справі, з огляду на встановлені судом обставини (досягнення позивачем пенсійного віку 63 роки та наявність страхового стажу понад 22 роки), у відповідача відсутня дискреція щодо призначення пенсії - за наявності визначених законом умов пенсія підлягає призначенню в обов`язковому порядку. Відповідно, зобов`язання відповідача призначити пенсію не є втручанням у дискреційні повноваження, а є належним способом захисту порушеного права позивача.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, де суд зобов`язав орган Пенсійного фонду зарахувати стаж та призначити пенсію.
Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 01.10.2019 у справі №804/3646/18, від 21.12.2019 у справі №663/574/17 не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки у зазначених справах предметом розгляду були інші фактичні обставини, за яких у суб`єкта владних повноважень дійсно існувала дискреція щодо прийняття рішення, тоді як у даній справі за наявності всіх законодавчо визначених умов для призначення пенсії дискреція відповідача є вичерпаною.
Суд першої інстанції також обґрунтовано визначив дату призначення пенсії - з 14.08.2025 (наступного дня після досягнення пенсійного віку), відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, оскільки позивач звернулася із заявою про призначення пенсії 28.08.2025, тобто протягом трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.