Єдиний унікальний номер №943/1128/26 
Провадження № 2-а/943/35/2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2026 року 
Буський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Журибіда Б. М.
при секретарі Пирка В.М. 
за участі представника позивача Малиняка В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду місті Буськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Малиняка Віктора Андрійовича до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - 

встановив :

Малиняк В.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з означеним адміністративним позовом. Мотивує тим, що 08.06.2026 року відносно позивача поліцейським Золочівського районного відділу поліції (РВП) Головного управління Національної поліції у Львівській області, сержантом поліції Гупаловським Назарієм Андрійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення Серія ЕНА №7337869 від 08.06.2026 року за частиною 2 статті 122 КУпАП, а саме за те, що ОСОБА_1 керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2.б. ПДР. Позивач не погоджується з винесеною відносно нього постановою, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, адже він не вчиняв адміністративного правопорушення, не керував транспортним засобом 08.06.2026 року, а тому притягнення його до відповідальності за ч.2 статті 122 КУпАП є незаконним. Позивач категорично заперечує факт керування будь-яким транспортним засобом у час та місці, зазначених працівниками поліції в постанові. Фактично транспортний засіб під керуванням позивача не перебував, а тому відсутня, як сама подія адміністративного правопорушення, так і склад правопорушення. Відповідно до статті 251 КУпАП обов`язок доведення обставин вчинення адміністративного правопорушення покладається на орган, який розглядає справу та приймає рішення про притягнення особи до відповідальності. При цьому належними доказами факту керування транспортним засобом можуть бути відеозапис, фотоматеріали, показання свідків, пояснення особи або інші допустимі та належні докази. Сам по собі факт перебування особи поблизу транспортного засобу, знаходження в салоні автомобіля або припущення працівника поліції не можуть свідчити про здійснення керування транспортним засобом та не є достатніми для висновку про наявність складу адміністративного правопорушення. Оскільки позивач не керував транспортним засобом, а відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт керування ним транспортним засобом, висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення є необґрунтованим та ґрунтується виключно на припущеннях. Оскільки за відсутності належних та допустимих доказів фактичного керування транспортним засобом позивачем відсутня обов`язкова ознака об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, тому просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Також просить стягнути з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір 605,60 гривень та 7000,00 витрат на правничу допомогу.
Представник позивача підтримав позовні вимоги, просить такі задоволити повністю, щодо витрат на правничу допомогу, просить стягнути з відповідача такі в розмірі 4000,00 гривень, про фактичне понесення витрат подав суду договір про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт. Дане засідання просить проводити без застосування засобів звукозапису.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив суду відзив на позов, просить відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржувана постанова винесена законно, розгляд справи проводити у відсутності представника. Подав копії матеріалів справи, зокрема копію постанови, рапорта поліцейського, DVD диск відеозапису обставин події. 
Враховуючи клопотання представника позивача, неявку відповідача, на підставі ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали даної справи, перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно положень п. 2 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно постанови серії ЕНА №7337869 від 08.06.2026 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (п`ятсот десять гривень 00 копійок). 
Відповідно до змісту постанови, 08.06.2026 року о 18.17 год в селищі Красне по вул. Над Лугом, 11, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Део Ланос, н/з НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2.6. ПДР за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП».
В графі «права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП роз`яснено» зазначено «від підпису відмовився». В графі «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначено «від підпису відмовився».
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Судом встановлено, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП відповідачем не надано, тверджень позивача не спростовано.
Відповідачем, в заперечення позовних вимог, подано відзив на позов та додано відеозапис на диску з місяця події, записаний на нагрудну бодікамеру поліцейського.
На першому файлі відеозапису зафіксована розмова осіб (без візуалізації та ідентифікації осіб) в салоні автомобіля про складення адмінматеріалів за порушення правил дорожнього руху України, зокрема не ввімкнення показчика повороту при зміні руху транспортного засобу та перебування водія в стані алкогольного сп`яніння. 
На другому відеофайлі зафіксовано припарковані на вулиці службовий поліцейський автомобіль та автомобіль марки Део, розмову поліцейських, які зайшли на подвір`я домогосподарства, де перебували якісь чоловіки, питаючи «..де водій та хто заїхав в пліт..».
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, момент вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення.
Приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини. 
Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України. 
Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. 
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).
При цьому, згідно з положеннями ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у оскаржуваній постанові.
Згідно ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Виходячи зі ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд приходить до висновку, що в діянні ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки під час розгляду справи в суді не доведено наявність протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, якою було б порушено ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто не доведено самого факту вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи викладене, оскільки суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваної у даній справі постанови з огляду на ненадання доказів, які б у достатній мірі і беззаперечно свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Передбачено повернення судових витрат, здійснених особою у разі задоволення позову повністю або частково. Суд повинен враховувати понесені стороною судові витрати під час розгляду позову.
Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно висновку Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії», відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. «Суд висловлює сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах». Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Данілов проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 605,60 гривень підлягає відшкодуванню на користь позивача.
В підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, представником подано договір про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт на суму 4000,00 гривень. суд вважає такий розмір витрат співмірним з розглядом справи та таким, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. 
Керуючись ст. ст. 5, 9, 20, 77, 243-246, 250, 255, 286, 297 КАС України, суд –

ухвалив:

Адміністративний позов задоволити повністю.
Скасувати постанову серія ЕНА №7337869 від 08.06.2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.
Провадження у справі закрити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області, адреса місцезнаходження м. Львів пл. Генерала Григоренка, 3, Львівської області, код ЄДРПОУ 40108833, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 605,60 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційні скарга на рішення, у відповідності до ч. 4 ст. 286 КУпАП, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Б. М. Журибіда