ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/3347/26 
№ провадження 2/646/3081/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2026 року      місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
представник позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» Ніколенко В. В.,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в особі представника Ніколенко Вероніки Василівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі

До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в особі представника Ніколенко В. В. з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 16 січня 2024 року у розмірі 45 511,10 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 36 485,40 гривень, заборгованості за простроченими відсотками у сумі 9 025,70 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 січня 2024 року між Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг і паспорта кредиту. За умовами договору відповідачу було встановлено відновлювану кредитну лінію до 200 000 гривень під 42 % річних із обов`язком щомісячного внесення мінімального обов`язкового платежу.
На виконання договору банк надав відповідачу кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту та видачі кредитної картки. Відповідач користувався кредитними коштами, однак належним чином не виконав обов`язок щодо своєчасного погашення заборгованості.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 03 березня 2026 року має заборгованість у розмірі 45 511,10 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 36 485,40 гривень, заборгованості за простроченими відсотками у сумі 9 025,70 гривень, яку, позивач, керуючись статтями 509, 525, 526, 527, 530, частиною першою статті 598, 599, 610, частиною другою статті 615, статтями 629, 1050 та 1054 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь.
Окрім того, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судовий збір у розмірі 2 662,40 гривень.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні.
Представник позивача у судові засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. До позовної заяви додав клопотання, у якому просив провести розгляд справи без його участі та зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
До канцелярії суду надав заяву, у якій зазначив, що прострочення сплати за кредитною карткою № НОМЕР_1 виникло у зв`язку з тимчасовими фінансовими труднощами, які об`єктивно унеможливили своєчасне та повне виконання ним фінансових зобов`язань. Тимчасова несплата не була навмисним ухиленням від виконання зобов`язань. Він втратив основне джерело доходу у зв`язку зі звільненням з роботи.
Також, ОСОБА_1 зазначив, що усвідомлює необхідність своєчасного погашення заборгованості та вживає заходів для її врегулювання. 
Тому, просив суд урахувати зазначені обставини, надати додатковий строк для погашення суми заборгованості або запропонувати можливий варіант реструктуризації заборгованості.

На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. 

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
16 січня 2024 року між Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.
На підтвердження наведеного позивачем надано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, підписану 16 січня 2024 року відповідачем власноручно на планшеті.
Згідно із змістом заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг основними умовами кредитування є: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - 200 000,00 гривень для карт «Універсальна»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі цілі.
У якості інформації щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначено: процентна ставка, відсотків річних - 42,0 % - для карт Універсальна, 40,8 % - для карт Універсальна Gold; тип процентної ставки - фіксована; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 84,0 % - для карт Універсальна, 81,6 % - для карт Універсальна Gold.
Окрім того, 16 січня 2024 року ОСОБА_1 власноручно на планшеті підписав паспорт споживчого кредиту.
Як убачається з розділу 3. Паспорта споживчого кредиту, основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; сума/ліміт кредиту - до 200 000,00 гривень для картки Універсальна; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією.
У якості інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначено, що процентна ставка у пільговий період, відсотків річних - 0,00001 %; процентна ставка поза межами пільгового періоду, відсотків річних для картки Універсальна - 42,0 %; тип процентної ставки - фіксована.
З довідки № 0000005303336883 від 04 березня 2026 року встановлено, що ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н було видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття – 16 січня 2024 року, термін дії – 11/27, тип картки – картка «Універсальна».
Як убачається з довідки № 0000005303337850 від 04 березня 2026 року, 16 січня 2024 року за картковим рахунком № НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 56 000,00 гривень, який у подальшому неодноразово змінювався.
Із виписки за договором № б/н за період 16.01.2024-04.03.2026 (картка № НОМЕР_1 ) убачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами та повертав банку кредитні кошти у різних розмірах.
Згідно із розрахунком заборгованості за договором № б/н від 16.01.2024, укладеним між ПриватБанком та клієнтом – ОСОБА_1 , відповідач станом на 03 березня 2026 року має загальну заборгованість за наданим кредитом у розмірі 45 511,10 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 36 485,40 гривень та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 9 025,70 гривень.
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи спірні правовідносини виникли між кредитодавцем - Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та споживачем банківських послуг - фізичною особою ОСОБА_1 .

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову;  норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит.
Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);  інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до частин першої – третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як встановлено судом, конструкцію договору приєднання, його умови було розроблено кредитодавцем – Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк».
Оскільки умови договору приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Тому, з огляду на зміст статей 633 та 634 Цивільного кодексу України можна уважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Позивач, пред`являючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 січня 2024 року у розмірі 45 511,10 гривень, яка складається з: 36 485,40 гривень – заборгованості за тілом кредиту та 9 025,70 гривень – заборгованості за простроченими відсотками, обгрунтував право вимоги до відповідача, зокрема, тим, що ним 16 січня 2024 року було власноручно підписано заяву із проханням відкрити рахунки та надати банківські послуги згідно із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, з якими ОСОБА_1 було ознайомлено. 
У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Із наданої позивачем виписки по картковому рахунку убачається, що відповідач активно користувався кредитною карткою (кредитними коштами), зокрема, здійснював перекази, поповнював картку, про що свідчать відповідні операції.
Також, із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16 січня 2024 року, укладеним між Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_1 , станом на 03 березня 2026 року, убачається, що останній платіж в погашення кредитної заборгованості було здійснено ним 20 червня 2025 року у розмірі 3 750,00 гривень при нарахованих вимогах (мінімальній щомісячній сумі внеску на погашення заборгованості) у розмірі 0,00 гривень, прострочених вимогах (накопичувальним підсумком) у розмірі 0,00 гривень та загальній заборгованості у розмірі 35 214,40 гривень.
Станом на 03 березня 2026 року ОСОБА_1 було погашено заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 58 187,64 гривень, за простроченим тілом кредиту – 6 727,42 гривень.
Заборгованість ОСОБА_1 на зазначену дату за простроченим тілом кредиту складає 36 485,40 гривень.
Отже, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, надані позивачем, урахувавши всі встановлені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту є такою, що підтверджується матеріалами справи, ґрунтується на належних та допустимих доказах, які узгоджуються між собою, отже, підлягає задоволенню у повному обсязі.
Стосовно обгрунтування позивачем наявності заборгованості за простроченими відсотками та її розміру суд зазначає таке.
Згідно із розрахунком заборгованості за договором б/н від 16 січня 2024 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом – ОСОБА_1 , станом на 03 березня 2026 року відповідач має заборгованість за простроченими відсотками у загальному розмірі 9 025,70 гривень.
У період з 01.02.2024 по 01.02.2026 відсотки за користування кредитним коштами нараховувались за погодженою сторонами кредитного договору № б/н від 16 січня 2024 року ставкою - 42,0 % річних.
Суд убачає дії  ОСОБА_1 , з активного користування кредитними коштами, включно з погашенням кредитної заборгованості, протягом всього зазначеного вище періоду як згоду споживача банківських послуг на саме такі умови користування кредитним лімітом.
Наданий позивачем розрахунок містить детальну інформацію щодо періодів нарахування, застосованих відсоткових ставок та джерел утворення заборгованості; відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору; підтверджений первинним бухгалтерським документом у вигляді виписки з карткового рахунку, складений у письмовій формі та підписаний уповноваженою посадовою особою фінансової установи.
Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками також підлягають задоволенню.
Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. 
Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задоволено в повному обсязі, суд уважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача сплачений ним судовий збір у сумі 2 662,40 гривень.

Вирішуючи порушене відповідачем у поданій заяві питання щодо розстрочення сплати заборгованості, суд ураховує таке.
Відповідно до частини сьомої статті 265 Цивільного процесуального кодексу України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.
Згідно із статтею 435 Цивільного процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 810/4643/18 зазначив, що питання про розстрочку виконання судового рішення суд вирішує із врахуванням конкретних обставин справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення (реструктуризації) виконання судового рішення, суд виходить із необхідності забезпечення балансу інтересів сторін, реальної можливості виконання судового рішення та недопущення надмірного тягаря для боржника.
Разом із тим, суд зазначає, що розстрочення виконання рішення не звільняє відповідача від обов`язку виконати судове рішення, а лише визначає більш помірний та реалістичний порядок його виконання, який, з одного боку, забезпечить можливість поступового погашення заборгованості, а з іншого - не призведе до порушення прав позивача.
Також, суд ураховує наведені відповідачем у заяві доводи та обставини, на які він посилається, у їх сукупності та взаємозв`язку.
Зокрема, суд ураховує запровадження в Україні воєнного стану, що істотно впливає на соціально-економічну ситуацію в державі, рівень доходів населення та його платоспроможність. Такі обставини об`єктивно позначаються на спроможності громадян своєчасно та в повному обсязі виконувати грошові зобов`язання, а необхідність одноразової сплати значної суми коштів за відповідних умов може створювати для боржника надмірне фінансове навантаження.
Окрім того, суд ураховує розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, а саме 45 511,10 гривень, яка з огляду на її розмір та наведені відповідачем обставини може бути складною для погашення в повному обсязі одноразовим платежем.
З урахуванням наведеного суд уважає, що розстрочення виконання судового рішення строком на один рік зі сплатою заборгованості рівними щомісячними платежами відповідає засадам розумності, обґрунтованості та пропорційності. Такий порядок виконання рішення, з одного боку, забезпечує відповідачу реальну можливість виконати покладений на нього грошовий обов`язок з урахуванням його майнового становища та фактичних соціально-економічних обставин, а з іншого - гарантує позивачу поступове отримання присудженої суми у межах визначеного судом строку.
Разом з тим, розстрочення виконання судового рішення не змінює суті встановленого ним обов`язку відповідача та не звільняє його від сплати заборгованості, а лише визначає порядок і строки його виконання, спрямовані на забезпечення реального та належного виконання судового рішення.
Оцінюючи наведені відповідачем обставини у сукупності, а також ураховуючи необхідність забезпечення справедливого балансу між інтересами сторін, суд уважає за можливе розстрочити виконання судового рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 січня 2024 року у розмірі 45 511,10 гривень на один рік зі сплатою платежів рівними частинами у розмірі 3 792,60 гривень щомісяця.

Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 січня 2024 року у розмірі 45 511 (сорок п`ять тисяч п`ятсот одинадцять) гривень 10 копійок, що складається із: 36 485,40 гривень – заборгованості за тілом кредиту, 9 025,70 гривень – заборгованості за простроченими відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Розстрочити виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 січня 2024 року у розмірі 45 511,10 копійок строком на один рік, шляхом сплати боргу рівними частинами по 3 792 (три тисячі сімсот дев`яносто дві) гривні 60 копійок, щомісяця.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 вересня 2026 року.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи: 
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», ЄДРПОУ: 14360570, місцезнаходження: вулиця Грушевського, будинок 1Д, місто Київ, 01001; номер телефона: +380567976057, email: 14360570@mail.gov.ua; 
Представник позивача: Ніколенко Вероніка Василівна, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, місто Дніпро Дніпропетровської області; номер телефона: НОМЕР_3 ;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О. В. Іщенко