ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2026 року | м. Ужгород | № 260/4856/26
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_3 визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - 

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2026 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), військової частини НОМЕР_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), яким просить суд: « 1. Відкрити провадження у справі. 2. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Адміністративний позов задовольнити повністю. 3. Постановити рішення, яким визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у передбаченому законом розмірі за період лікування з 04.06.2023 року по 30.11.2024 рік. 4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у передбаченому законом розмірі за період з 04.06.2023 року по 30.11.2024 рік, з врахуванням здійснених виплат. 5. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_6 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у передбаченому законом розмірі за період лікування з 01.01.2025 року по 31.07.2025 рік. 6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у передбаченому законом розмірі за період з 01.01.2025 року по 31.07.2025 рік, з врахуванням здійснених виплат. 7. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у передбаченому законом розмірі за період лікування з 15.07.2025 рік по 22.04.2026 рік. 8. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у передбаченому законом розмірі за період з 15.07.2025 рік по 22.04.2026 рік, з врахуванням здійснених виплат. 9. Стягнути солідарно з військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_6 , військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 500 000 моральної шкоди.".
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 липня 2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після отримання тяжкого поранення відповідач не виплачував позивачу під час лікування грошове забезпечення, просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.
Відповідач – військова частина НОМЕР_2 позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зазначав, що відсутність у відповідача підтвердження проходження позивачем огляду військово лікарською комісією за час безперервного перебування на лікуванні стало причиною невиплати позивачу грошового забезпечення за спірні періоди.
Відповідач – військова частина НОМЕР_1 позов не визнала. Вказав, що позивач у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 не значився. Військова частина НОМЕР_2 перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 по 01 січня 2025 року, яка згідно поданих наказів військовою частиною НОМЕР_2 про нарахування та виплату грошового забезпечення здійснювала лише виплату коштів для особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Відповідач – військова частина НОМЕР_6 позов не визнав. Вказав, що військова частина НОМЕР_6 не перебувала з позивачем у правовідносинах проходження військової служби та не приймала жодного владного рішення щодо визначення розміру його грошового забезпечення. Військова частина НОМЕР_2 перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_6 з 01 січня 2025 року. У зв`язку із цим військова частина НОМЕР_6 виконувала виключно функції забезпечувального фінансового органу (платника), здійснюючи перерахування грошового забезпечення на підставі розрахункових документів, сформованих військовою частиною НОМЕР_2 . При цьому будь-які повноваження щодо самостійного визначення розміру грошового забезпечення, внесення змін до розрахунків, встановлення або припинення виплат у військової частини НОМЕР_6 були відсутні.
Згідно зі статтею 262 частиною 5 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. 
Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач під час проходження військової служби отримав поранення. 
Довідкою БПД № 1464/143/убд від 18 червня 2026 року підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно з 06 травня 2022 року по 22 травня 2022 року, з 11 червня 2022 року по 05 липня 2022 року, з 06 липня 2022 рок по 16 вересня 2022 року брав участь в заходах із захисту Батьківщини проти рф в Донецькій області, Краматорський район, Костянтинівська МТГ, Донецька область, Краматорський район, Сумська область, Шосткінський район, Кролевецька МТГ (а.с. 13).
Згідно свідоцтва про хворобу № 2026-0218-1031-5979-3 від 18 лютого 2026 року, виданого госпітальною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_9 , за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_2 від 25 січня 2026 року №2120/559М перебував на обстеженні і лікуванні у період з 07 липня 2022 року по 09 вересня 2022, з 20 вересня 2023 року по 21 березня 2023 року, з 15 травня 2023 року по 31 травня 2023 року, з 12 грудня 2024 року по 24 жовтня 2025 року та з 16 лютого 2026 року (а.с.а.с. 20, 21).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04 червня 2023 року №9 сержанта ОСОБА_1 включено до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 1 інженерного відділення 1 інженерного взводу 1 інженерної роти військової частини НОМЕР_2 (а.с. 101).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21 червня 2023 року № 26 ОСОБА_1 вибув на лікування у КНП «Ужгородська міська багатофункціональна лікарня» з 21 червня 2023 року на підставі направлення № 1 начальника медичної служби військової частини НОМЕР_10 (а.с. 104).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19 грудня 2023 року №208 на підставі пункту 116 підпункту 15 Положення, сержанта ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження начальника регіонального управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_10 ) з 11 грудня 2023 року (а.с. 103).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19 липня 2025 року №210 з 15 липня 2025 року перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 (а.с. 102). 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01 січня 2026 року № 01, сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду маскувальника 2 імітаційного відділення 3 інженерно-маскувального взводу інженерно-маскувальної роти військової частини НОМЕР_2 (а.с. 100).
Згідно Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 114 від 22 квітня 2026 року ОСОБА_1 звільнений в запас за підпунктом «б» за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби (а.с. 22).
При цьому, позивач вказує, що йому не виплачувалося належне щомісячне грошове забезпечення за час лікування у зв`язку із отриманим пораненням під час проходження військової служби, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом свого права із цим позовом
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон України № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до статті 1 частин 1-3 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону України № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі по тексту – Закон України № 2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони від 07.06.2018 №260 (надалі по тексту - Порядок 260).
Зазначений порядок виданий відповідно та на виконання норм Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Відповідно до вимог пункту 9 та пункту 15 Порядку 260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини.
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Грошове забезпечення не виплачується за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Крім того, пунктом 17 Порядку 260 зазначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21 червня 2023 року № 26 ОСОБА_1 вибув на лікування у КНП «Ужгородська міська багатофункціональна лікарня» з 21 червня 2023 року на підставі направлення № 1 начальника медичної служби військової частини НОМЕР_10 (а.с. 104).
Як вбачається із картки особового рахунку позивача, зокрема за період з червня 2023 року по листопад 2023 року (в межах чотирьох місяців лікування) позивачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення за вказаний період (а.с.а.с. 29, 32).
Разом з тим, представниками позивача до позовної заяви не було додано жодного доказу, що після чотирьох місяців безперервного перебуванні на лікуванні він проходив медичний огляд ВЛК на предмет потреби у тривалому лікуванні і такий висновок ВЛК подавався до військової частини НОМЕР_2 .
При цьому, представники позивача не наводить жодних правових обґрунтувань того, що виплата грошового забезпечення в даному випадку має здійснюватися і без такого висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні.
Відповідно до пункту 6.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008№ 402 для вирішення питання потреби у тривалому лікуванні військовослужбовець направляється на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється відповідної посадової особи. Тобто, направлення для медичного огляду здійснюється лікувальним закладом шляхом запису у медичній книжці хворого. Слід зазначити, що військовослужбовець, який тривалий час перебуває на лікуванні, вправі звернутися до медичного персоналу лікувального закладу з проханням скерувати його для проведення будь-якого медичного огляду.
В даному випадку, виплата грошового забезпечення була призупинена із жовтня 2023 року з причини відсутності висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні, однак, позивачем не вчинено жодних дій для забезпечення проходження ним відповідного медичного огляду та отримання висновку ВЛК для здійснення виплати грошового забезпечення. В свою чергу, військова частина не має повноважень вказувати лікувальному закладу які медичні огляди слід проводити стосовно осіб, які перебувають на лікуванні.
Суд зазначає, що призупинення виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні військовослужбовця позивача в лікарняних закладах є вимогою законодавства, отже посадові особи військової частини НОМЕР_2 зобов`язані діяти в межах цих вимог.
Відповідно до статті 10-1 пункту 11 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей": Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування.
Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
У пункті 6.13 Положення 402 визначено, що медичний огляд ВЛК з метою визначення потреби у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Постанова ВЛК про продовження тривалого лікування оформляється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає та направляється посадовій особі, яка видала направлення на медичний огляд.
У пункті 20.3. Положення 402 зазначено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються постанови такого змісту: в) Потребує: тривалого лікування протягом _____ календарних днів (постанова приймається щодо військовослужбовців після проведення лікування (за необхідності хірургічного), стабілізації стану хворого та у разі прийняття рішення, що військовослужбовець потребує тривалого строку безперервного перебування в закладах охорони здоров`я (установах) на лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) в цілому чотирьох місяців підряд.
Враховуючи вимоги вищенаведених нормативних актів, підставою для продовження перебування на лікуванні та виплати грошового забезпечення військовослужбовцю після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні є рішення командира частини, яке приймається на підставі висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні. У разі ненадходження до військової частини із медичного закладу або ВЛК висновку про необхідність подальшого лікування виплата грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, не здійснюється. У разі надходження таких документів до військової частини, приймається рішення про поновлення виплати грошового забезпечення та здійснюється донарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди за весь час перебування військовослужбовця на лікуванні.
У зв`язку з ненадходженням до військової частини НОМЕР_2 висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні позивача після завершення чотиримісячного безперервного строку перебування на лікуванні, позивачу припинено нарахування та виплату грошового забезпечення.
Такі дії військової частини НОМЕР_2 повністю відповідають встановленому порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.
Суд зазначає, що оскільки відсутні будь-які протиправні дії з боку військової частини НОМЕР_2 , а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
В частині позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_6 , суд вважає за необхідне відмовити оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 по 01 січня 2025 року та у військовій частині НОМЕР_6 з 01 січня 2025 року, що підтверджується листом від 09 січня 2025 року № 1454/15/281 та наказом від 24 січня 2025 року № 23 (а.с.а.с. 51, 61).
Доказів, що позивач перебував у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_6 до суду не надано. 
Як наслідок, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди.
Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, –

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), військової частини НОМЕР_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя | С.Є. Гаврилко