Справа № 420/22377/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 08 липня 2025 року надійшла позовна заява  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ), в якій позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3 в період з 01 січня 2022 року по 12 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_3 перерахунок грошового забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 12 травня 2023 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.
Ухвалою суду від 14 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Через канцелярію суду 23.07.2025 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої на виконання вимог ухвали суду надано заяву про поновлення процесуального строку.
Ухвалою суду від 31 липня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено та позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року скасовано, а справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
До суду 10.04.2026 року через канцелярію суду надійшли матеріали адміністративної справи №420/22377/25.
Ухвалою суду від 15 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .
Представник позивача вважає, що відповідач протиправно розраховував грошове забезпечення позивача із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, що призвело до порушення майнових прав позивача, а саме гарантованого статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» права на отримання грошового забезпечення у законодавчо визначеному розмірі та до зменшення розміру грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, премії.
Представник позивача звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату позивачу за період з 01 січня 2022 року по 12 травня 2023 року грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовим званням у 2022, 2023 роках шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Листом від 16.04.2025 року відповідач повідомив, що при розрахунку грошового забезпечення позивача було використано прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року, у розмірі 1762 грн.
Таку бездіяльність відповідача представник позивача вважає протиправною та вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату перерахованого за період з 01 січня 2022 року по 12 травня 2023 року грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.
Так, представник позивача зазначив, що пунктом 6 Постанови №103 було внесено зміни до Постанови №704, зокрема пункт 4 Постанови №704 було викладено в наступній редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022 року, було визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови №704, та відновлено попередню редакцію пункту 4, якою передбачено, що посадовий оклад та оклад за військовим званням розраховується шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 Постанови №704.
Отже, на думку представника позивача, у спірний період грошове забезпечення позивача мало бути розраховано відповідачем з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704, а тому наявні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.01.2022 року по 12.05.2023 року із застосуванням належної розрахункової величини.
Представник позивача зазначив, що зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 грудня 2019 року у справі №240/4946/18.
Також представник позивача зазначає, що оскільки позивачу невірно нараховувалось грошове забезпечення, тому невірно були нараховані та виплачені грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсація невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні, премії.
Щодо виплати грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб представник позивача зазначив, що пунктом 2 Постанови №44 визначено, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з виплат, одержаних військовослужбовцями, виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Тому, на думку представника позивача, позивач має право на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.
30 квітня 2026 року від представника Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні.
На обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що питання визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців належить до повноважень Кабінету Міністрів України. Відповідач посилається на положення статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, відповідно до яких грошове забезпечення військовослужбовців виплачується у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Відповідач вказує, що на момент набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №704 пункт 4 цієї постанови передбачав визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
При цьому відповідач не погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18 автоматично відновилася попередня редакція пункту 4 постанови №704.
На думку представника відповідача, скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України №103 не мало наслідком поновлення дії попередньої редакції пункту 4 постанови №704, оскільки Кабінетом Міністрів України не приймався окремий нормативно-правовий акт про відновлення такої редакції. У зв`язку з цим відповідач вважає, що у спірний період посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача правомірно обчислювалися виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1762,00 грн.
Також відповідач звертає увагу на бюджетне фінансування грошового забезпечення військовослужбовців та зазначає, що застосування при обчисленні посадових окладів прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня кожного календарного року, призведе до збільшення видатків Державного бюджету України, тоді як визначення показників бюджету та розміру грошового забезпечення військовослужбовців віднесено законодавством до компетенції Кабінету Міністрів України.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що підстави для здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2022 року по 12.05.2023 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня відповідного календарного року, відсутні, а тому просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.
Сторони не заперечують, що ОСОБА_3 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та у спірний період перебував на грошовому забезпеченні відповідача.
На запит представника позивача відповідач повідомив, що позивачу нараховане грошове забезпечення відповідно до вимог чинного законодавства, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1762 грн. та надано довідку про грошове забезпечення позивача.
Не погодивши з проведеним нарахуванням грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та встановлені судом факти та обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення, окрім іншого, входять посадовий оклад та оклад за військовим званням.
Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, яка передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців (далі, - Постанова № 704).
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” (далі - Постанова № 103).
Пунктом 6 постанови №103 внесено зміни до постанови №704, внаслідок яких пункт 4 постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: “4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14”.
При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як “розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року”.
Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п.6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704.
Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає 
повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка існувала до зазначених змін.
Враховуючи викладене, оскільки зміни внесені постановою №103, зокрема, до пункту 4 постанови №704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 діє редакція пункту 4 постанови №704, яка існувала до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, але з гарантією того, що такий показник прожиткового мінімуму повинен становити не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
При вирішенні питання щодо можливості застосування мінімальної заробітної плати, в даному випадку не менше її 50 відсотків, як розрахункової величини при обрахунку посадового окладу, суд враховує, що пунктом 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Норми пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття постанови №704, так і станом після 29.01.2020, та неконституційними не визнавалися.
Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правових актів, яким є постанова №704, місце таких в системі нормативно-правових актів, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, перевагу слід надати положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.
Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 року у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, суд доходить висновку, що п.4 постанови № 704 з 29.01.2020 року має застосовуватись в наступній редакції: «Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14».
Разом з тим, суд зазначає, що Закон України від 05.10.2000 року №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.
Відповідно до ст. 1 Закону №2017-III державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Згідно зі ст. 6 Закону №2017-III базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
При цьому, згідно з ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України.
Суд зазначає, що законодавцем делеговано Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов та порядку визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців.
Під «умовами» необхідно розуміти встановлення обставин, від яких залежить реалізація особою права на призначення та отримання грошового забезпечення.
Під «порядком» розуміється, що Кабінет Міністрів України має право встановлювати певну черговість, послідовність тощо одержання грошового забезпечення.
Водночас визначення розміру виплат не є тотожним встановленню умов та порядку їх виплати.
Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі встановлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів військовослужбовців, яка не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Суд зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
Водночас Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року, не містять.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений у розмірі 2481 грн.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений у розмірі 2684 грн.
Отже, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, до 01 січня 2020 року - набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Однак, починаючи з 01 січня 2020 року, у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно з якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік.
З огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи те, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови №704 у частині, що не суперечить законам України про Державний бюджет України на відповідний рік.
Відтак, при визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням позивача за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року відповідач мав застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2022 року, а за період з 01.01.2023 року по 12.05.2023 року - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2023 року, шляхом множення відповідної розрахункової величини на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками до Постанови №704.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що у спірний період розміри посадового окладу та окладу за військовим званням позивача визначалися виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018 року, а саме 1762 грн.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач, здійснюючи нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2022 року по 12.05.2023 року із застосуванням при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018 року, діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.
За таких обставин суд доходить висновку про наявність у позивача права на перерахунок грошового забезпечення за період з 01.01.2022 року по 12.05.2023 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з Постановою №704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо перерахунку грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає таке.
Частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення і наданням грошової допомоги для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Таким чином, розмір грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань безпосередньо пов`язаний із розміром місячного грошового забезпечення військовослужбовця.
Судом у межах розгляду цієї справи встановлено неправильне визначення відповідачем посадового окладу та окладу за військовим званням позивача за період з 01 січня 2022 року по 12 травня 2023 року внаслідок застосування розрахункової величини у розмірі 1762 грн замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Оскільки посадовий оклад є основними складовими грошового забезпечення військовослужбовця, які впливають на визначення розміру вказаних виплат, які обчислюються з урахуванням грошового забезпечення або його відповідних складових, неправильне визначення зазначених окладів має наслідком необхідність проведення перерахунку і відповідних похідних виплат.
За таких встановлених обставин суд доходить висновку, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір яких залежить від посадового окладу, підлягають перерахунку за спірні періоди, щодо яких судом встановлено неправомірність визначення основних складових грошового забезпечення.
Щодо позовних вимог в частині перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям при звільненні з військової служби за наявності визначених законом підстав та умов виплачується одноразова грошова допомога.
Відповідно до абз. 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".
Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 з військової служби не звільнявся.
Зокрема, Військовою частиною НОМЕР_2 у наданій на заяву позивача та адвокатський запит відповіді зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не звільнявся з військової служби, інформація щодо розміру прожиткового мінімуму, який був застосований при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, не надавалася.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач вибув із Військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби, тобто припинення проходження ним військової служби не відбулося.
Отже, передбачена частиною другою статті 15 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога та абз. 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» компенсація невикористаної основної та додаткової відпустки пов`язується саме з фактом звільнення військовослужбовця з військової служби.
Оскільки позивач з військової служби не звільнявся, правові підстави для нарахування йому одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації невикористаної основної та додаткової відпустки, не настали, відповідно, для здійснення її перерахунку у спірних правовідносинах, відсутні.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації невикористаної основної та додаткової відпустки задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі – Порядок №44).
Згідно з пунктом 1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.
Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних ними у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб.
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Аналіз наведених норм Порядку №44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб виплачується військовослужбовцю одночасно з виплатою грошового забезпечення та інших виплат, право на які виникло у зв`язку з виконанням ним обов`язків під час проходження військової служби.
Отже, враховуючи, що суд дійшов висновку про наявність у позивача права на перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 12 травня 2023 року, відповідні суми підлягають виплаті позивачу з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.01.2022 року по 12.05.2023 року із застосуванням при визначенні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року.
Натомість матеріалами справи підтверджується право позивача на перерахунок грошового забезпечення за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, та за період з 01.01.2023 року по 12.05.2023 року – із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Разом з тим, з огляду на встановлену судом відсутність факту звільнення позивача з військової служби, позовні вимоги щодо перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації невикористаної основної та додаткової відпустки задоволенню не підлягають.
За таких обставин, з урахуванням встановлених судом обставин справи та наведених норм чинного законодавства, суд доходить висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір не належить стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 12, 72, 77, 90, 139, 246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошового забезпечення та виплачених грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, обчисленого виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошового забезпечення та виплачених грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 01.01.2023 року по 12.05.2023 року, обчисленого виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошового забезпечення та виплачених грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням здійснених виплат. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошового забезпечення та виплачених грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 01.01.2023 року по 12.05.2023 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням здійснених виплат. 
В іншій частині позовних вимог, – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко