ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року | Справа №160/13952/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНА ПЕРЕМОГИ, будинок 26 ЄДРПОУ 21910427) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
УСТАНОВИВ:

25.05.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з квітня 2021 року, протиправними дії щодо визначення як працюючого пенсіонера, протиправною бездіяльність щодо не виплати надбавки як дитині війни, протиправною бездіяльність щодо не виплати компенсації втрати частини доходу та не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати з жовтня 2021 року розмір пенсії ОСОБА_1 в порядку передбаченому Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, визначити як непрацюючого пенсіонера, з надбавкою як дитині війни, виплатити компенсацію втрати частини доходу з грудня 2011 року по лютий 2017 року, з квітня 2021 року по грудень 2025 року, з грудня 2025 року за невиплату пенсії у встановленому Законом розмірі до дати фактичної виплати боргу..
Позовні вимоги представник позивач обґрунтовує тим, що виплату пенсії поновлено з 01.10.2021 та у зв`язку з відсутністю документів про факт роботи визначено працюючим пенсіонером, що постійно проживають за межами України. Управління навмисно визначає позивача як працюючого пенсіонера з метою зменшення розміру пенсійних виплат. Також позивач має право на надбавку до пенсії, як дитині війни.
Таким чином є протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії з квітня 2021 року, протиправними дії щодо визначення позивача як працюючого пенсіонера, протиправною бездіяльність щодо не виплати компенсації втрати частини доходу.
Наведене стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою від 25 червня 2026 року суд відкрив провадження у справі № 160/13952/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач правом на надання відзиву не скористався.
Згідно із ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
До листопада 2011 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав в АДРЕСА_2 . отримував пенсію за віком, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. 
В зв`язку з виїздом виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено. 08.06.2015р. ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська із заявою про поновлення виплати пенсії. Управлінням в поновленні виплати пенсії відмовлено. 
Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська відновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення з врахуванням виплачених коштів за 6 місяців. Виплата пенсії здійснювалась на рахунок відкритий в АТ КБ "ПриватБанк". 
29.04.2021р. представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просив повідомити підстави припинення виплати пенсії. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.05.2021р. повідомлено, що на виконання вимог п. 16 порядку 1596 банківською установою надано список осіб за яких кошти одержуються за довіреністю більш як один рік. 
Управлінням було направлено лист від 03.02.2021 на адресу, яка зазначена у пенсійній справі з проханням надати відповідну заяву для подальшого перерахування пенсії на банківську установу. Оскільки відповідної заяви не надійшло виплату пенсії з 01.04.2021 року переведено на поштове відділення 49051. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 по справі № 160/20799/22 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2021 року. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2021 на визначений ним банківський рахунок. 
03.09.2024 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та просив: 
1. Повідомити підстави зменшення розміру пенсії з жовтня 2021 року. 
2. Повідомити підстави визначення ОСОБА_1 як працюючого пенсіонера. 
3. Визначити ОСОБА_1 як непрацюючого пенсіонера. 
4. Перерахувати розмір пенсії в порядку передбаченому Законом із застосуванням всіх Законодавчих актів та постанов КМУ. 
5. Виплатити компенсацію втрати частини доходу за всі періоди невиплати пенсії та за невиплату пенсії у встановленому Законом розмірі. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.10.2024 року повідомлено, що постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2016 у справі № 202/9058/15 зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська відновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення з врахуванням виплачених коштів за 6 місяців. На виконання зазначеної постанови суду ОСОБА_1 поновлено пенсію за віком з 01.04.2012 з врахуванням виплачених коштів за 6 місяців. Виплата пенсії ОСОБА_1 з квітня 2021 року проводилась через підприємство поштового зв`язку № 49051. За звітними даними підприємства поштового зв`язку № 49051 пенсія за період з квітня 2021 року ОСОБА_1 не отримана по причині “Відсутній”. З жовтня 2021 року виплату пенсії призупинено відповідно до статті 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 у справі № 160/20799/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2021 на визначений ним банківський рахунок. 
З 01.10.2021 виплата пенсії ОСОБА_1 поновлена згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 у справі № 160/20799/22 в розмірі станом на дату припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання тобто на 01.11.2011. Загальний розмір пенсійної виплати з 01.10.2021 становить 2148,84 грн. 
07.10.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та просив повідомити підстави визначення як працюючого пенсіонера. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.10.2024 року повідомлено, що виплату пенсії поновлено з 01.10.2021 та у зв`язку з відсутністю документів про факт роботи визначено працюючим пенсіонером. 
25.09.2025 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та просив повідомити підстави визначення ОСОБА_1 як особи, якій не здійснюється масовий перерахунок розміру пенсії. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.11.2025 року повідомлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 по справі № 160/20799/22 ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 01.10.2021. Іншого судовим рішенням не передбачено.
20.12.2025 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та просив:
1. Здійснити перерахунок розміру пенсії в порядку передбаченому Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
2. Надіслати довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію за період з листопада 2011 року по грудень 2025 року. 
3. Виплатити компенсацію втрати частини доходу за всі періоди невиплати пенсії та за невиплату пенсії у встановленому Законом розмірі. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.01.2026 року повідомлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 у справі № 160/20799/22 ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії за віком на поточний рахунок, відкритий в банківській установі з 01.10.2021. 
Належні пенсійні кошти за період з 01.10.2021 по 31.10.2025 в сумі 105 293,16 грн та пенсія за листопад 2025 року в розмірі 2148,84 грн перераховані на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий в банківській установі АТ“Ощадбанк”.
Відповідно доданої до листа від 20.01.2026 року таблиці з жовтня 2021 року управлінням зменшено розмір пенсії. 
Вважаю протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії з квітня 2021 року, протиправними дії щодо визначення позивача як працюючого пенсіонера, протиправною бездіяльність щодо не виплати компенсації втрати частини доходу, позивач через свого представника звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999р. № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2016р. № 662) одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.
На сайті Пенсійного фонду України за посиланням: https://mof.gov.ua/uk/upovnovazheni-banki-shhodo-obslugovuvannja-zarplatnih-proekti наведено перелік уповноважених банків, через які може здійснюватись виплата пенсій, серед переліку уповноважених банків є також АТ «Ощадбанк».
Отже, АТ «Ощадбанк» є уповноваженим банком, якому надано право виплати пенсії пенсіонерам, через відкритий в ньому поточний рахунок.
Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року визнано не конституційними положення п. 2 частини 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та втратили силу з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення.
Зокрема, п.3 резолютивної частини рішення звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.
Верховний Суд в постанові від 20 січня 2022 року по справі № 280/4551/21 зазначив таке:
"35. Відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвела до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.
40. Крім того, як вже зазначено вище, наразі відсутній чіткий механізм щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, а тому існуючі «загальні» норми не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, зважаючи на те, що не проведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів.
41. Очевидним є те, що необхідність приїзду людей похилого віку, які виїхали на постійне проживання за межі України, виключно з метою особистого звернення до Пенсійного органу задля виправлення помилки, допущеної державою, є додатковим тягарем для таких осіб і не сприяє відновленню їх порушеного права. Такий підхід суперечить тезам, покладеним Конституційним судом України в основу рішення від 07.10.2009 №25-рп/2009.
42. Таким чином, Верховний Суд вважає за необхідне сформувати наступний правовий висновок: подання заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонеру, який виїхав на постійне проживання за межі України, у період дії Порядку № 22-1 у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 № 25-1 допускається, у тому числі, представником такого пенсіонера за довіреністю і така заява повинна бути розглянута Пенсійним органом з урахуванням інших вимог Порядку №22-1".
Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймає заяви ані від банку, ані від представника, ані особисто від пенсіонера.
Окремі положення Порядку, на який посилається відповідач не приведені у відповідність до Закону та рішенню Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р.
Абзац 3 п.10 зазначеного порядку взагалі виключає можливість подання заяви, навіть якщо така заява буде подана пенсіонером особисто. Крім того, управління безпідставно здійснює переказ за реквізитами, що не відповідають наданої банком заяви (зазначають " ОСОБА_1 " - як в пенсійній справі, замість " ОСОБА_2 " - як в заяві) в зв`язку з чим платіж повертається нацбанком.
Стосовне не здійснення перерахунку розміру пенсії.
ПФУ в довідках в графі "особливості" зазначають "Пенсія в твердому розмірі", не підлягають перерахунку пенсії призначені за рішенням суду.
Розмір пенсії розраховується та змінюється в порядку, передбаченому ст. 27, 42 Закону 1058-IV незалежно від того, чи особа постійно проживала на території України чи виплату пенсії поновлено за рішенням суду.
Розмір пенсії розраховується та змінюється незалежно від того, чи було судом в резолютивній частині рішення суду покладено зобов`язання здійснити перерахунок розміру пенсії.
Всі порушення щодо нарахування розміру пенсійної виплати із врахуванням всіх її складових відбулись внаслідок застосування макетної обробки, тобто розрахунок здійснюється не системою, де вводяться всі данні і розрахунок відбувається автоматично із застосуванням всіх законодавчих актів, як це відбувається для всіх пенсіонерів в Україні при масовому перерахунку, а здійснюється працівником управління, який за вказівкою керівництва, порушуючи Закон, в довільному порядку розраховує розмір пенсійної виплати.
Що стосується визначення відповідачем позивача як працюючого пенсіонера, суд зазначає, що відповідно до п. 2.21 Порядку № 22-1 (в редакції станом на 21.01.2019) документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними. У разі відсутності у зареєстрованої (взятої на облік) внутрішньо переміщеної особи документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), факт звільнення з роботи встановлюється на підставі особистої заяви із зазначенням дати, з якої особа не працює, та поясненням обставин, у зв`язку з якими неможливо внести запис у трудову книжку чи надати оригінал трудової книжки.
Частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Будь яких доказів, що позивач працює управлінням не надано.
ПФУ безпідставно визначає позивача як працюючого пенсіонера з метою зменшення розміру пенсійних виплат.
Таким чином позовні вимоги - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо визначення позивача як працюючого пенсіонера належать задоволенню.
Щодо надбавки як дитині війни, то слід вказати, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Станом на 2 вересня 1945 року вік ОСОБА_1 складав 8 років. Таким чином, позивач має право на надбавку до пенсії, як дитині війни.
Щодо позовних вимог визнання протиправними дії щодо не здійснення розрахунку розміру компенсації втрати частини доходу, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Згідно із ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі №803/203/17 та у постанові по справі №240/11882/19 від 15.10.2020.
Також у справі №240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зазначений висновок був повторно виснуваний у постанові Верховного Суду від 21.03.2023 у справі № 620/7687/21.
З огляду на викладені норми та висновки Верховного Суду, суд робить висновок, що враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум пенсії у належному розмірі, позивач має право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати, а тому позовні вимоги в цій частині є правомірними та обґрунтованими і належать задоволенню.
Також, слід зазначити, що частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.
Статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.
Як зазначено у вказаному Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не містить такої підстави для припинення виплати пенсії як перебування пенсіонера за кордоном.
Отже з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера.
За правилами ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Аналіз норм пенсійного законодавства вказує на те, що особа, яка має право на виплату пенсії та здійснила визначені законом дії на реалізацію свого права щодо поновлення виплати пенсії, має право на таке поновлення незалежно від місця свого проживання або перебування.
Приписами ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок та поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі особисто поданої пенсіонером заяви, також, заяву про перерахунок та поновлення виплати пенсії може бути подано пенсіонером через свого повноважного представника.
Згідно із пунктом 1.1 наведеного вище Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Згідно із абз.1 п.1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.
Отже наведені норми містять положення, що дозволяють звернення пенсіонера з заявою про поновлення виплати пенсій не особисто, а через законного представника.
Підсумовуючи, суд зазначає, що позивач, проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України, тому позовні вимоги перерахувати розмір пенсії за віком позивача відповідно до ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як непрацюючому пенсіонеру, врахувати весь стаж зазначений в трудовій книжці, з врахуванням заробітної плати для розрахунку розміру пенсії, виключити з кола осіб, яким не здійснюється масовий перерахунок розміру пенсії, здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківській рахунок за заявою поданою представником відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам підлягають з моменту припинення виплати пенсії.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1064.96 грн, що документально підтверджується матеріалами справи.
Оскільки задоволено основну вимогу позивача, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 1064.96 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНА ПЕРЕМОГИ, будинок 26 ЄДРПОУ 21910427) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з квітня 2021 року, протиправними дії щодо визначення як працюючого пенсіонера, протиправною бездіяльність щодо не виплати надбавки як дитині війни, протиправною бездіяльність щодо не виплати компенсації втрати частини доходу та не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати з жовтня 2021 року розмір пенсії ОСОБА_1 в порядку передбаченому Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, визначити як непрацюючого пенсіонера, з надбавкою як дитині війни, виплатити компенсацію втрати частини доходу з грудня 2011 року по лютий 2017 року, з квітня 2021 року по грудень 2025 року, з грудня 2025 року за невиплату пенсії у встановленому Законом розмірі до дати фактичної виплати боргу.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, код ЄДРПОУ 21910427) у розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук