Унікальний номер справи 758/10760/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/8512/2026
Головуючий у суді першої інстанції В. В. Гребенюк 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

21 липня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

сторони
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю
«Житлово-будівельна компанія «Управдом»

відповідач ОСОБА_1 

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом», подану представником Безсмертним Олександром Олексійовичем, на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2026 року в частині оскарження,

у с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» (надалі за текстом - ТОВ «ЖБК «Управдом», Товариство) звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будником щодо оплати наданих комунальних послуг згідно укладених між сторонами Договорів, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 13 981,34 грн. з яких 12 043,51 грн. основного боргу, 1397,36 грн. інфляційних втрат та 540,47 грн. 3% річних.
Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2026 року позов ТОВ «ЖБК «Управдом» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 13 723, 64 грн. та судовий збір у розмірі 2 972, 19 грн. В іншій частині позову відмовлено. В мотивувальній частині рішення суд зазначає про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, мотивуючи це відсутність доказів понесення позивачем таких витрат та відсутністю розрахунку таких витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ЖБК «Управдом», через представника Безсмертного О.О. подано до суду апеляційну скаргу.
Зазначає, що між позивачем ТОВ «ЖБК «Управдом» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ КЕЙС» в особі партнера Безсмертного О.О., 01.01.2023 укладено Договір №2 про надання правової допомоги (далі - Договір). На підставі даного Договору здійснювалось представництво інтересів позивача та, відповідно, заявлялись до стягнення витрати на правову допомогу. 
Зауважує, що у розділі 4 Договору визначається порядок оплати послуг адвоката. Згідно з пунктом 4.2. Договору розмір послуги з надання професійної правової/правничої допомоги, в кожній конкретній справі, щодо якої Адвокат надає послуги Клієнту оформлюється двостороннім підписанням відповідної додаткової угоди/детального опису виконаних доручень Клієнта. Порядок здійснення оплати за результатом розгляду справи в кожній судовій інстанції встановлено у пункті 4.3. Договору.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що відсутність платіжного документу на підтвердження понесених витрат не означає, що такі витрати не будуть понесені позивачем у майбутньому та являються фактично понесеними, як такі, які сторона зобов`язана сплатити відповідно до договірного зобов`язання.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.
Задовольняючи позов ТОВ «ЖБК «Управдом» та стягуючи з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 12 043,51 грн., а також 540,47 грн 3% річних та 1397,36 грн. інфляційних втрат, суд виходив з того, що вказана заборгованість відповідача перед позивачем підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент ухвалення рішення не надала документів, які свідчили б про сплату вказаної заборгованості, а також, не надала доказів неотримання нею вищенаведених житлово-комунальних послуг чи оформлення у встановленому порядку відмови від їх отримання, не спростувала належними та допустимими доказами наданого позивачем розрахунку вказаної заборгованості.
Відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогу судом в мотивувальній частині рішення зазначено, що відсутність документального підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, оскільки, в матеріалах справи відсутні докази понесення (оплати) наданої правничої допомоги, розрахунку таких витрат, а відтак, суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, в іншій частині по суті спору судове рішення не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.
Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Рішення суду першої інстанції в цій частині, вказаним вимогам закону не відповідає.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).
Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.
Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
ВП ВС зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.
Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
ВП ВС також зауважила, що ч. 3 ст. 137 ЦПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Статтею 137 ЦПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного в ч. 4 вказаної статті.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви долучено: ордер АІ №131626 від 01.07.2024, Договір про надання правової допомоги №2 від 01.01.2023, Акт надання послуг №499 від 10.07.2025, та Детальним описом за надані правові послуги.
Як вбачається з акту надання послуг № 499 від 10 липня 2025 року, Адвокатським об`єднанням були виконані наступні роботи: 
- вивчення судової практики у справах про відшкодування вартості за надані житлово-комунальні послуги - 2 000,00 грн.;
- підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за позовом до ОСОБА_1 - 4 000,00 грн.;
- подача позовної заяви за позовом до ОСОБА_1 в канцелярію Подільського районного суду м. Києва. - 2 000,00 грн. 
Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2025 адвокат Безсмертний О.О. подав в інтересах ТОВ «ЖБК «Управдом» позовну заяву у даній справі.
З огляду на те, що матеріалами справи долучено договір про надання правової допомоги та акт надання послуг, а також детальний опис наданих послуг, колегія суддів вважає, що відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу не є підставою для відмови у стягненні таких витрат. 
Слід також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Вказаного суд першої інстанції не врахував, а тому заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 29.01.2026 в частині відмовлення у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції колегія суддів виходить з того, що пред`явлені позивачем витрати на правничу допомогу є завищеними, а тому з дотриманням критеріїв дійсності та розумності, з урахуванням, що дана справа не відноситься до категорії складної, враховуючи ціну позову, що становить 13 723, 00 грн., розмір пред`явлених позивачем витрат, на думку колегії суддів є завищеним та підлягає стягненню у розмірі 2 000, 00 грн. 
Щодо судових витрат у суді апеляційної інстанції
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
Так, до апеляційної скарги долучено: ордер АІ №131626 від 01.07.2024, Договір про надання правової допомоги №2 від 01.01.2023, Акт надання послуг № 1 від 18.02.2026 та детальним описом за надані правові послуги.
Як вбачається з акту надання послуг № 1 від 18.02.2026, Адвокатським об`єднанням були виконані наступні роботи: 
- вивчення судової практики у справах про відшкодування вартості за надані житлово-комунальні послуги - 2 000,00 грн.;
- Аналіз рішення суду першої інстанції, підготовка апеляційної скарги на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 29.01.2026 - 6 000,00 грн.;
- подача апеляційної скарги від ТОВ «ЖБК «Управдом» до ОСОБА_2 - 2 000,00 грн. 
Отже, загальна сума витрат на правничу допомогу, які ТОВ «ЖБК «Управдом» просив стягнути становить 10 000,00 грн. 
Оскільки, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, а отже, звертаючись з апеляційною скаргою представнику позивача не потрібно було вивчати судову практику у подібних правовідносинах, а також робити аналіз судового рішення, а від так, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення цих вимог та наявність правових підстав для стягнення 1 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням наведеного з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЖБК «Управдом» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 000,00 грн. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини у справі в цій частині та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом», подану представником Безсмертним Олександром Олексійовичем,  задовольнити частково.
Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2026 року року в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» (ЄДРПОУ 38139151, 04078, м. Київ, вул. Замковецька, будинок 102-А, н/п 37) витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції у розмірі 2 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» (ЄДРПОУ 38139151, 04078, м. Київ, вул. Замковецька, будинок 102-А, н/п 37) 1 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем на стадії апеляційного розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна