Справа № 948/324/26 
Номер провадження 2/948/394/26 

20.07.2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

Машівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді - Тимофєєвої Г.Л.,
за участю секретаря
судового засідання - Порохні І.І., 
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник, адвокат Калафута Дарія Володимирівна до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Полтавської міської ради про визначення місця проживання дітей, 

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року до Машівського районного суду Полтавскої області звернулася Калафута Дарія Володимирівн , яка діє в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом з батьком. В обґрунтування позову зазначила, що сторони у шлюбі мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_12; ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_13; ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_14. Сімейні відносини між сторонами фактично припинені. Сторони тривалий час не проживають однією сім`єю. Діти фактично проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Саме він здійснює їх повне утримання, виховання та забезпечує належні умови для життя і розвитку дітей. У зв`язку з припиненням сімейних відносин між сторонами та виникненням спору щодо подальшого визначення місця проживання дітей, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою юридичного закріплення фактичного місця проживання дітей разом із батьком, що відповідає їхнім інтересам, усталеному способу життя та принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.
Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 15.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання по даній справі на 13:30 год 19.05.2026. 
19.05.2026 ухвалою суду замінено третю особу зі Служби у справах дітей Полтавської районної військової адміністрації на Службу у справах дітей Полтавської міської ради, проведення підготовчого засідання призначено на 11.06.2026 (а.с.43).
11.06.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 липня 2026 (а.с. 66) .
11.06.2026 від представника служби у справах дітей Полтавської міської ради надійшла заява про проведення засідання 11.06.2026 без участі їх представника (а.с.61).
У судове засідання 20.06.2026 позивач та його представник адвокат Калафута Д.В не з`явилися, 20.07.2026 на адресу через «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, на вимогах наполягали (а.с.77). 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Полтавської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в електронний кабінет (а.с.54, 55, 71). Про причини неявки суд не повідомив, пояснень не направляв, висновок щодо доцільності проживання дітей разом з батьком до суду не подав.
Відповідачка, у судовому засіданні 20.07.2026 позов визнала. Зазначила, що з позивачем проживала в зареєстрованому шлюбі з 2008 року по 2026 рік. У 2026 році шлюб був розірваний рішенням Машівського районного суд Полтавської області від 19.05.2026.
Пояснила, що в шлюбі з позивачем має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_12; ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_13; ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_14. Сторони по справі та діти проживали всі разом в АДРЕСА_1 .
На початку цього року вона пішла з сім`ї та живе з іншим чоловіком, з яким планує зареєструвати шлюб. Проживає в селі Розсошенці. Проте, діти залишилися проживати разом з батьком в с. Супруніка. Вона не заперечує, щоб діти проживали разом з батьком за місцем свого постійного проживання та реєстрації в с. Супрунівка, де у них є налагоджені соціальні зв`язки, навчання, друзі. Більш того, суду пояснила, що вона ніколи не заперечувала та не вимагала від позивача, щоб діти проживали разом з нею. Тому проти позову не заперечувала. 
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
За вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень
Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 04 лютого 2009 року Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області (а.с.15), неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 23 січня 2012 року виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с.17) та малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 07 червня 2017 року виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с.16).
Відповідно до довідки старости Супрунівського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади №01-16-03.8-05/317 від 11.09.2024, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації - 09.06.1997, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата реєстрації - 29.09.2010, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата реєстрації - 25.01.2012, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дата реєстрації - 13.06.2017, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дата реєстрації - 09.06.1997, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , дата реєстрації - 08.01.2004 (а.с.7).
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого 20.06.2008 Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 ) 20 червня 2008 року зареєструвати шлюб, актовий запис №89 (а.с.18).
Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 19.05.2026 шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстрований 20 червня 2008 року у Октябрському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 89 від 20 червня 2008 року розірвано (а.с.77-78).

Висновок щодо доцільності проживання дітей разом з батьком до суду не надано.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частинами 6, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Згідно з ч.1, ч.2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).
Відповідно до вимог ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків, що визначено ч.1 ст.160 СК України. І тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, як визначено ч.1 ст.161 СК України.
При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , він з братами проживає разом із батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , батько постійно піклується про нього та братів, забезпечує всім необхідним для життя, навчання та розвитку, він звик тут проживати, тут знаходиться його школа, друзі, звичне середовище, має добрі відносити з батьком та бажає й надалі проживати з ним, свою думку просить врахувати при визначенні місця проживання (а.с.19).
Відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент розгляду справи досяг 14 років.
Клопотання про допит малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 сторонами не заявлялися. 
Як підтвердила допитана в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 , вони з колишнім чоловіком, позивачем ОСОБА_2 визначилися, що діти будуть проживати з ним в с. Супрунівка, де зареєстровані і проживали, коли батьки перебували в шлюбі.
Тобто сторони, як це і передбачено ч.1 ст.160 СК України, фактично, визначили місце проживання дитини з батьком за взаємною згодою.
Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини необхідно враховувати найкращі інтереси дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами ч.ч. 4-5 статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене права чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушення.
Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання неповнолітньої дитини ініційований батьком дітей, з яким діти, з його пояснень, і так фактично проживають, і від яких мати дитини не вимагає зміни їх місця проживання.
За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які, з його слів, фактично проживають і проживали разом з ним, між батьками виник спір саме щодо місця проживання дітей, оскільки мати дітей не вимагає від батька дітей змінити їх місце проживання, не порушує в судовому порядку питання про відібрання дітей у позивача.
В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.
При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.
Вказані обставини підлягають перевірці судом.
До аналогічних висновків прийшов Київський апеляційний суд у постанові від 16.12.2020 №357/7976/18 та Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 справа №369/1587/19.
З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками про визначення місця проживання дитини та, принаймні, існувати на час вирішення справи в суді.
Відсутність між сторонами відповідного спору, унеможливлює вирішення питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
З вказаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами спору про визначення місця проживання дітей, який би підлягав вирішенню судом на підставі статті 161 СК України, оскільки ні своїми діями, ні своєю поведінкою ОСОБА_1 не виявляє наміру чи бажання на даний час змінювати місце проживання дітей, які проживають разом із батьком і знаходяться на його утриманні, що свідчить про її погодження з визначеним місцем проживання дітей разом із батьком у позасудовому порядку.
При цьому суд враховує той факт, що як на час звернення до суду із вказаним позовом, так і на час ухвалення рішення по суті спору позивач у справі ОСОБА_2 та його сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , фактично проживають в одному житлі за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 , мати дітей, яка проживає окремо, не ставить питання про визначення місця проживання дітей з нею, тому правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дітей із батьком на час розгляду справи немає, оскільки діти фактично проживають з батьком і його право не оспорюється.
Суд бере до уваги визнання позову відповідачкою. 
Між тим, суд також враховує процесуальну поведінку сторін зокрема, той факт, що батько в судове засідання не з`явився, а матір фактично підтвердила відсутність спору між сторонами. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд, розглядаючи справу № 127/16211/23 за аналогічних правовідносин, у постанові від 10.07.2024 зазначив, що Верховний Суд звертає увагу, що фактично цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі. Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно відмовив у задоволенні позову батька дитини про визначення місця проживання дочки разом із ним, так як ним не доведено, що його права порушені. А відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач не вчиняла.
Аналогічна позиція сформована у Постанові Верховного Суду від 10 грудня 2024 року у справі № 299/8679/23, в якому Верховний Суд звертає увагу, що цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дочки, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дитиною.
Приймаючи до уваги наведене, проаналізувавши всі докази по справі, суд вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дітей відсутній, підстав для судового захисту прав дітей шляхом визначення їх місця проживання з батьком суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник, адвокат Калафута Дарія Володимирівна до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Полтавської міської ради про визначення місця проживання дітей- відмовити.
Судові витрати у вигляді понесеного судового збору - покласти на позивача ОСОБА_2 .
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повне найменування сторін та учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: Калафута Дарія Володимирівна (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 )
Відповіда ч: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 .
Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Полтавської міської ради, ЄДРПОУ 45920809, адреса: 36040, м. Полтава, вул. Івана Мазепи, 30.

Суддя         Г.Л. Тимофєєва