ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6467/21 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Нікітіна Олега Станіславовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року, суддя Буряк І.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області, Державної фіскальної служби України про стягнення суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області, Державної фіскальної служби України про стягнення суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням судового рішення за аперіод з 30.10.2014 по 26.03.2021 у розмірі 667285,92 грн та моральної шкоди у розмірі 20000 грн ( з урахуванням уточнених позовних вимог).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 року відкрито провадження у справі. та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного письмового провадження.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-ІХ справу передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.04.2025 вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління ДФС у Київській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішення суду у розмірі 258 752 (двісті п`ятдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят дві) грн 72 коп.
Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000, (двадцять тисяч) грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - Нікітін Олег Станіславович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанці в частині позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2020 у справі №826/18618/14, яке набрало законної сили 02.10.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2165-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції на посаді у Головному управлінні ДФС у Київській області, яка рівнозначна посаді начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області.
Стягнуто з Головного управління ДФС у Київській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 409 947,72 грн (чотириста дев`ять тисяч дев`ятсот сорок сім гривень сімдесят дві копійки).
Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень нуль копійок).
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції на посаді у Головному управлінні ДФС у Київській області, рівнозначній посаді начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць.
Постановою ВПВР Департаменту державної виконавчої Міністерства юстиції України від 11.11.2020 ВП № НОМЕР_1 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.10.2022 № 826/18618/14.
Адвокат Нікітін О. С., в інтересах позивача, звернувся із адвокатським запитом від 13.01.2021 № 31 до ДФС України, де просив надати інформацію про стан виконання рішення суду у справі № 826/18618/14 у частині поновлення ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції на посаді у ГУ ДФС у Київській області, яка рівнозначна посаді начальника оперативного управління ГУ Міндоходів у Київській області. 
Листом від 19.01.2021 ДФС України повідомила заявника, що нею подана заява про роз`яснення вказаного судового рішення та за наслідками відповідної ухвали суду рішення у справі № 826/18618/14 буде виконано.
Із аналогічним адвокатським запитом від 13.01.2021 № 30 представник позивача звернувся до ГУ ДФС у Київській області. У відповідь отримав лист «Про надання інформації» від 27.01.2021, де повідомлено, що виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції на посаді у ГУ ДФС у Київській області, яка рівнозначна посаді начальника оперативного управління ГУ Міндоходів у Київській області є виключною компетенцією ДФС України.
Постановою ВПВР Департаменту державної виконавчої Міністерства юстиції України від 22.01.2021 ВП № НОМЕР_1 встановлено, що станом на 22.01.2021 рішення боржником не виконано без поважних причин, у зв`язку із чим постановлено накласти штраф на боржника - ДФС України на користь держави у розмірі 5 100,00 грн.
Постановою ВПВР Департаменту державної виконавчої Міністерства юстиції України від 16.03.2021 ВП № НОМЕР_1 встановлено, що станом на 16.03.2021 рішення боржником не виконано без поважних причин, у зв`язку із чим постановлено накласти штраф на боржника - ДФС України на користь держави у розмірі 10 200,00 грн. 
ГУ ДФС у Київській області листом від 11.12.2019 №30539/10/10-36-05-02 надало довідку від 10.12.2019 №10-36-05-20/256, відповідно до якої грошове забезпечення ОСОБА_1 у 2014 році формувалось із таких складових: посадовий оклад: 2 281,00 грн; надбавка за спеціальне звання (полковник): 135,00 грн; надбавка за вислугу років (30%): 724,80 грн; надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (15%): 342,15 грн; надбавка за високі досягнення у праці (50%): 1 570,40 грн.
У листі ГУ ДФС у Київській області від 11.12.2019 №30538/10/10-36-05-02 повідомлено, що відсоток премії працівників податкової міліції за серпень 2014 року становив 70% від посадового окладу згідно штатного розпису, яка була нарахована та виплачена у вересні 2014 року.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.02.2021 у справі № 826/18618/14 у задоволенні заяви Державної фіскальної служби України про роз`яснення судового рішення відмовлено.
29 квітня 2021 року ДФС України прийнято наказ № 708-о «Про виконання рішення суду», яким на виконання рішення суду у справі № 826/18618/14 скасовано наказ Міністерства доходів і зборів від 29.10.2014 № 2165-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 в органах податкової міліції на посаді у ГУ ДФС у Київській області, яка рівнозначна посаді начальника оперативного управління ГУ Міндоходів у Київській області.
Попереджено ОСОБА_1 про скорочення посади на якій його було поновлено та наступне звільнення після спливу двох місячного строку з моменту ознайомлення з наказом.
З моменту поновлення на посаді полковника податкової міліції ОСОБА_1 вважати таким, що перебуває у підпорядкуванні посадової особи, визначеної начальником або особою, що виконує обов`язки, ГУ ДФС у Київській області.
ГУ ДФС у Київській області визначити робоче місце ОСОБА_1 та забезпечити виконання роботи в межах основних завдань та функцій у підпорядкованому підрозділі й дотримання правил внутрішнього службового розпорядку, тощо.
ГУ ДФС у Київській області прийнято наказ від 14.05.2021 № 125 «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України від 29.04.2021 № 708-о «Про виконання рішення суду», яким наказано оголосити наказ Державної фіскальної служби України від 29.04.2021 № 708-о «Про виконання рішення суду». Скасувати наказ Міндоходів у Київській області від 29.10.2014 № 430-о «Щодо звільнення ОСОБА_1 ».
Також наказано здійснити розрахунки, передбаченні чинним законодавством у межах затвердженого кошторису. 
У відповідь на адвокатський запит адвоката позивача від 17.05.2021 ГУ ДФС у Київській області листом від 26.05.2021 з приводу зазначення конкретної назви посади на якій поновлено ОСОБА_1 повідомило, що ДФС України наказано поновити його в органах податкової міліції на посаді у ГУ ДФС у Київській області, яка рівнозначна посаді начальника оперативного управління ГУ Міндоходів у Київській області, ураховуючи, що така посада належить до номенклатури ДФС України, ГУ ДФС у Київській області не має повноважень визначати, яка саме посада може бути рівнозначною. 
Наказом ГУ ДФС у Київській області від 14.05.2021 № 50-в ОСОБА_1 надано відпустку з 14.05. по 23.06.2021.
Наказом ГУ ДФС у Київській області від 29.06.2021 № 83-в ОСОБА_1 надано відпустку з 29.06. по 07.08.2021.
23 липня 2021 року ДФС України прийнято № 1129-О, яким наказано відрядити ОСОБА_1 для подальшого проходження служби у розпорядження ГУ ДФС у м. Києві, звільнивши з посади начальника оперативного управління ГУ Міндоходів у Київській області. 
Відповідно грошового атестату ОСОБА_1 № 119 його грошове забезпечення складалося з: посадовий оклад - 8 460,00 грн/місяць; оклад за спеціальним званням - 1 480,00 грн/місяць; надбавка за вислугу років у розмірі - 45%.
Відпустка з травня по серпень - 32 643,56 грн.
Наказом ДФС України від 10.08.2021 № 809-о наказано призначити ОСОБА_1 на посаду начальника відділу протидії організованим злочинним угрупуванням у сфері оподаткування та бюджетній сфері управління боротьби з фінансовими злочинами ГУ ДФС у м. Києві.
Наказом ДФС України від 24.09.2021 № 863-о «По особовому складу» наказано звільнити ОСОБА_1 з посади та податкової міліції у відставку за п. 65 пп «а» (за віком).
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
За змістом статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Приписами ст. 371КЗпП України визначено, що негайно виконуються рішення суду про:
- присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;
- поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Як встановлено судом, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/18618/14 від 22.01.2020 у справі №826/18618/14, яке набрало законної сили 02.10.2020, ОСОБА_1 було поновлено на службі в органах податкової міліції на посаді у Головному управлінні ДФС у Київській області, яка рівнозначна посаді начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції на посаді у Головному управлінні ДФС у Київській області, рівнозначній посаді начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів у Київській області.
Отже, роботодавець зобов`язаний добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі одразу після оголошення рішення суду.
Разом з тим, станом на 23.01.2020 відповідачами вказане судове рішення не виконано, що є підставою для застосування ст. 236 КЗпП України.
Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. Виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі має відповідач, визначений боржником за виконавчим листом (постанова Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 711/8446/16-ц, постанова Верховного Суду 05.01.2024 у справі № 204/8655/21)
Щодо періоду стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.
У постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-511цс16 зроблено правовий висновок, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Такий висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 826/808/16 (провадження № 11-134ас18), яка не вбачала підстав для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 (у справі № 6-511цс16).
Так, 29.04.2021 ДФС України прийнято наказ № 708-о «Про виконання рішення суду», яким на виконання рішення суду у справі № 826/18618/14 скасовано наказ Міністерства доходів і зборів від 29.10.2014 № 2165-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 в органах податкової міліції на посаді у ГУ ДФС у Київській області, яка рівнозначна посаді начальника оперативного управління ГУ Міндоходів у Київській області.
ГУ ДФС у Київській області прийнято наказ від 14.05.2021 № 125 «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України від 29.04.2021 № 708-о «Про виконання рішення суду», яким наказано оголосити наказ Державної фіскальної служби України від 29.04.2021 № 708-о «Про виконання рішення суду». Скасувати наказ Міндоходів у Київській області від 29.10.2014 № 430-о «Щодо звільнення ОСОБА_1 ».
Водночас, рішення суду про поновлення на роботі було виконано не у повному обсязі, а тому позивач не зміг приступити до виконання посадових обов`язків, оскільки накази не містили конкретної посади на якій поновлено ОСОБА_1 . 
Тому позивач подав рапорт про надання відпустки й наказом ГУ ДФС у Київській області від 14.05.2021 № 50-в ОСОБА_1 надано відпустку з 14.05.2021. У зв`язку із наданням відпустки позивач отримав виплату грошового забезпечення, а тому, на його думку період, що підлягає оплаті, як вимушений прогул у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішення суду тривав з 23.01.2020 до 14.05.2021.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, належним виконання рішення суду є не лише видача відповідного наказу, а саме фактична можливість позивача приступити до виконання функціональних обов`язків, що з огляду на формулювання наказу Державної фіскальної служби України від 29.04.2021 № 708-о «Про виконання рішення суду» було об`єктивно неможливим з причин невизначення конкретної посади, яку займав ОСОБА_1 .
На підставі наказу ГУ ДФС у Київській області від 14.05.2021 № 50-в ОСОБА_1 сплачено грошове забезпечення за час відпустки, що власне є підставою вважати період вимушеного прогулу у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішення суду закінченим.
Отже, як вірно встановив суд першої інстанції, відповідний період складає проміжок часу з 23.01.2020 до 13.05.2021. (з наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про надання оплачуваної відпустки).
Суд першої інстанції вірно при вирішенні даної справи взяв до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.03.2024 справа № 640/16392/20, де вказано що період вимушеного прогулу у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішення суду про поновлення особи на посаді належить розраховувати з наступного дня після ухвалення рішення суду по день, що передує дню видачі наказу про поновлення позивача на посаді.
Таким чином,розрахунок середнього заробітку за весь час невиконання рішення суду необхідно здійснювати за період з 23.01.2020 до 13.05.2021.
ГУ ДФС у Київській області листом від 11.12.2019 №30539/10/10-36-05-02 надало довідку від 10.12.2019 №10-36-05-20/256, відповідно до якої грошове забезпечення ОСОБА_1 у 2014 році формувалось із таких складових: посадовий оклад: 2 281,00 грн; надбавка за спеціальне звання (полковник): 135,00 грн; надбавка за вислугу років (30%): 724,80 грн; надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (15%): 342,15 грн; надбавка за високі досягнення у праці (50%): 1 570,40 грн.
У листі ГУ ДФС у Київській області від 11.12.2019 №30538/10/10-36-05-02 повідомлено, що відсоток премії працівників податкової міліції за серпень 2014 року становив 70% від посадового окладу згідно штатного розпису, яка була нарахована та виплачена у вересні 2014 року.
Так, рішення Окружного адміністративного суду .м Києва у справі 826/18618/14 установлено, що розмір одноденного грошового забезпечення позивача станом на день звільнення склав 214,52 грн.
Як зазначив позивач, посилаючись на лист ДФС України від 26.01.2021 №241/6/99-99-09-03-15 з урахуванням листа ГУ ДФС у Київській області від 20.01.2021 №71/8/10-97-08, де повідомлено, що посадовий оклад начальника оперативного управління (управління оперативної) підтримки ГУ ДФС у Київській області був підвищений та з 01.03.2018 складав 8 460,00 грн та залишався таким до кінця 2020 року, а тому, починаючи з 01.03.2018, середній заробіток, що має бути виплачений ОСОБА_1 повинен розраховуватися з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу - 3,7. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28.11.2018 у справі №817/1169/16, від 21.11.2019 у справі № 1140/5/19 та від 26.03.2020 справа №580/1115/19.
Таким чином, з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу - 3,7, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача у спірний період складає: 3,7 Х 214,52 = 793,72 грн.
Кількість робочих днів за період з 23.01.2020 до 13.05.2021 складає 326 днів, отже середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішення суду складає 258 752,72 грн (793,72 х 326).
Щодо доводів апеляційної скарги , то колегія суддів звертає увагу, що у даній справі питання стосується середнього заробітку за весь час невиконання рішення суду.
Як вже зазначено колегією суддів вище, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду від 22.01.2020 стягнути середній заробіток позивачу за весь час вимушеного прогулу, а саме за період з 30.10.2014 по 22.01.2020 у розмірі 1911 грн.
До суду позивач звернувся у цій справі про стягнення середнього заробітку за весь час невиконання рішення суду.
Так, судом першої інстанції встановлено, що поновлено позивача на роботі було 29.04.2021 року.
Отже, період невиконання рішення суду про поновлення на роботі складається з періоду з 23.01.2020 по 29.04.2021, що становить 326 днів.
Вирішуючи питання розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції вірно провів розрахунок середньоденного заробітку та визначив період, за який стягується середній заробіток у зв`язку з невиконанням рішення суду.
Судова колегія звертає увагу, що стаття 236 КЗпПУ передбачає, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Тобто дана норма визначає стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, а не стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який вже було стягнуто на користь позивача за рішенням Окружнного адміністративного суду.
Щодо рішення в частині стягнення моральної шкоди, то позивач не навів своїх доводів в чому полягає незаконність судового рішення в цій частині.
Колегія суддів враховує , що суд першої інстанції повністю задовольнив вимоги позивача в цій частині.
Щодо витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 10009,29 грн, які позивач просить стягнути на його користь з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд апеляційної інстанції відмовив позивачу у задоволенні апеляційної скарги, відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплаченого позивачем судового збору за подачу апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Нікітіна Олега Станіславовича залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Файдюк В.В.