ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 липня 2026 року
м. Київ

справа № 405/7590/24 
провадження № 61-6897св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого- Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач(позивач за зустрічним позовом)-  ОСОБА_2 ,
третя особа- Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Калінки-Бондар Олександри Богданівни та представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка Миколи Миколайовича на постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 травня 2026 року, ухвалену у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання.

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 ; та визначити місце проживання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 24 липня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом, присвоївши єдиний номер № 405/7590/24.

У січні 2026 року ОСОБА_2 подав до суду заявупро зміну предмета зустрічного позову, в якій,окрім іншого, просив визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ним (батьком).

Ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23 січня 2026 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_2 про зміну предмета зустрічного позову. 

У січні 2026 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення зустрічного позову шляхом заборони ОСОБА_1 чинити перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_4 ; зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити щоденне спілкування доньки ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 шляхом відеозв`язку, в тому числі з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp), тривалістю 30 хвилин, у період часу з 19:00 год до 20:00 год за київським часом; зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити особисте спілкування дочки ОСОБА_4 із батьком ОСОБА_2 з 19:00 год. п`ятниці до 19:00 год. неділі кожних других та четвертих вихідних місяця шляхом передачі доньки батьку без присутності матері.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23 січня 2026 року, постановленою у складі судді Кулінка Л. Д., відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову у справі № 405/7590/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання сина з батьком.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, щоаргументи, наведені в обґрунтування заяви про забезпечення зустрічного позову, не доводять адекватності та співмірності зявлених заходів забезпечення позову, а також того, що відмова у забезпеченні позову не зможе гарантувати реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь відповідача та фактично ґрунтуються на припущеннях.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 05 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23 січня 2026 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, про визначення місця проживання дитини (сина) з батьком скасовано.
Заяву ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову задоволено частково.
Заборонено ОСОБА_1 чинити перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_2 із його донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити щоденне спілкування доньки ОСОБА_4 із батьком ОСОБА_2 шляхом відеозв?язку, в тому числі з використанням месенджерів(Telegram, Viber, WhatsApp), тривалістю30 хвилин, у період часу з 19.00 години до 20.00 години за київським часом, у присутності матері    ОСОБА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити особисте спілкування доньки ОСОБА_4 із батьком ОСОБА_2 з 19:00 год. п`ятниці до 19:00 год. неділі кожних других та четвертих вихідних місяця в присутності матері ОСОБА_1 .

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову, апеляційний суд вважав, що з метою запобігання втраті емоційного контакту батька з малолітньою донькою, погіршенню психоемоційного зв`язку між ним на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову шляхом безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу батька із донькою є співмірним та гарантуватиме в майбутньому виконання судового рішення в частині визначення місця проживання малолітньої дочки.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У травні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Калінка-Бондар О. Б. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, щопредметом позову ОСОБА_1 є визначення місця проживання з нею малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Натомість предметом зустрічного позову ОСОБА_2 є визначення місця проживання з ним лише ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Водночас представник ОСОБА_2 - адвокат Якименко М. М. подав до суду заяву про забезпечення зустрічного позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову стосовно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої він не заявляв позовних вимог.
ОСОБА_2 не довів своєї позиції та підстав необхідності застосування відповідного заходу забезпечення саме стосовно доньки ОСОБА_4 , щодо визначення місця проживання якої у позивача за зустрічним позовом відсутні жодні позовні вимоги.

У травні 2026 року представник ОСОБА_2 - адвокат Якименко М. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просивзмінити постанову апеляційного суду та задовольнити заяву ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення про відмову у спілкуванні заявника з дочкою без присутності матері ухвалено з порушенням норм процесуального права, всупереч висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10 червня 2021 року у справі № 11-104сап21, від 25 вересня 2024 року у справі № 376/2049/23, від 20 серпня 2025 року у справі № 369/2368/22 (провадження № 61-6212св24), та посилався на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 3, 9, 7, 18 Конвенції про права дитини, статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», статей 141, 153, 157, 159 СК України, всупереч висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 30 липня 2025 року у справі № 753/2281/23 (провадження № 61-4052св25), від 14 січня 2026 року у справі № 398/5622/23 (провадження № 61-13355св25), від 21 січня 2026 року у справі № 333/5676/24 (провадження № 61-12257св25), що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що «з метою запобігання втраті емоційного контакту батька з малолітньою донькою, погіршенню психоемоційного зв`язку між ним на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову шляхом безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу батька із донькою є співмірним та гарантуватиме в майбутньому виконання судового рішення в частині визначення місця проживання малолітньої доньки». 
Разом із тим судове рішення не містить будь-яких мотивів та обґрунтувань на користь того, що спілкування, побачення та спільне проведення часу батька із донькою має відбуватись саме в присутності матері.
Відмовляючи ОСОБА_2 у тому, щоб спілкування, побачення та спільне проведення часу батька із дочкою відбувалося без присутності матері, суд апеляційної інстанції не навів мотивів прийняття такого рішення, чим порушив статтю 263 ЦПК України.
Суд не встановив негативної поведінки ОСОБА_2 , яка могла б зашкодити дитині, чи виключних обставин, які свідчили б про необхідність обов`язкової присутності матері під час побачень батька з дочкою.
Водночас наявність між сторонами неприязних стосунків і конфліктів може негативно впливати на ставлення дитини до батька при проведенні його зустрічей з дочкою у присутності матері, що може перешкоджати налагодженню їх спілкування.
Отже, саме проведення побачень дитини з батьком без присутності матері сприятиме формуванню емоційного зв`язку з батьком та зменшенню впливу на дитину конфлікту між батьками.

Доводи інших учасників справи

У липні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Калінка-Бондар О. Б. подала відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка М. М., в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду 27 травня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Калінки-Бондар О. Б. на постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 травня 2026 року, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У червні 2026 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2026 року справу призначено до розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Ухвалою Верховного Суду 01 липня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка М. М.на постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 травня 2026 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2026 року справу призначено до розглядуколегією у складі п`яти суддів.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Калінки-Бондар О. Б. підлягає задоволенню, а касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка М. М. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що зустрічі та спілкування одного з батьків з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову щодо фізичної опіки над дитиною, враховуючи, що спір виник із сімейних правовідносин (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20), від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц (провадження № 61-21029св21), від 24 лютого 2022 року у справі № 361/8355/21 (провадження № 61-241св22), від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22), від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 (провадження № 61-7628св22), від 15 листопада 2023 рок у справі № 467/403/22 (провадження № 61-6283св23), від 05 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23 (провадження № 61-13103св23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, а й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 641/6173/21 з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визначити з ним місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначити з матір`ю.

У заяві про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 просив суд вжити заходи забезпечення позову стосовно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційний суд, задовольняючи частково заяву про забезпечення зустрічного позову ОСОБА_2 , не перевірив відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_2 , зустрічним позовним вимогам останнього.

У січні 2026 року ОСОБА_2 подав до суду заявупро зміну предмета зустрічного позову, в якій,окрім іншого, просив визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ним (батьком).

Ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23 січня 2026 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_2 про зміну предмета зустрічного позову. 

Ухвалою Кропивницього апеляційного суду від 09 березня 2026 року повернуто апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка М. М. на ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 23 січня 2026 року до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених підпунктом 15.11 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2026 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка М. М. на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 09 березня 2026 року задоволено. 
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 09 березня 2026 року скасовано, справа направлена для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Наразі судом не вирішено питання про прийняття/неприйняття заяви позивача ОСОБА_2 про зміну предмета його зустрічного позову (тобто щодо нових позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_4 з ним (батьком). 

Таким чином, суд апеляційної інстанції не врахував, що на момент подання ОСОБА_2 заяви про забезпечення позову, його заявапро зміну предмета зустрічного позову не була прийнята судом, і, відповідно, не вирішено питання щодо розгляду/не розгляду в одному провадженні нових позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком, а тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для забезпечення зустрічного позову шляхом вжиття заходів забезпечення позову стосовно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки питання прийняття заяви про зміну предмета його зустрічного позову (нових позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання місця проживання доньки з батьком) в цій частині судом не вирішено. 

Вимог про забезпечення позову до його пред`явлення (частина друга статті 149 ЦПК України) ОСОБА_2 не заявляв.

Разом із тим, ОСОБА_2 не позбавлений можливості повторно звернутися із такою заявою залежно від результату розгляду судом його заяви про зміну зустрічного позову.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову шляхом вжиття заходів забезпечення позову стосовно малолітньої ОСОБА_4 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції

Оскільки у цій справі вирішувалося процесуальне питання про забезпечення позову, то понесені за подання касаційної скарги судові витрати підлягають розподілу за наслідками вирішення спору по суті.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калінки-Бондар Олександри Богданівни задовольнити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка Миколи Миколайовича залишити без задоволення.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 травня 2026 року скасувати, ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23 січня 2026 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

В. В. Сердюк