| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9295/25 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Воловика С.В.
Суддів: Кравченка Є.Д., Осіпової О.О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила:
- визнати протиправним виплату Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_1 основної пенсії по інвалідності за лютий 2025 року в сумі 5450,84 грн; 
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 недоплачений розмір основної пенсії за лютий 2025 року в розмірі 13749,16 грн;
- допустити негайне виконання рішення суду, у межах суми стягнення 13749,16 грн, що є недоплаченим розміром пенсії за лютий місяць 2025 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що є особою, віднесеною до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має III групу інвалідності, а тому відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (у редакції Закону України від 06.06.1996 № 230/96-ВР) має право на пенсію в розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком, що станом на лютий 2025 року становить 19 200 грн. Фактично виплачена відповідачем сума основної пенсії за лютий 2025 року (5 450,84 грн) є меншою за гарантований мінімум, а недоплата становить 13 749,16 грн.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року провадження у справі № 620/9295/25 закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву та витребувано з Чернігівського окружного адміністративного суду матеріали справи №620/9295/25.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Закриваючи провадження, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні того самого суду вже перебувала справа № 620/214/25 за позовом тієї самої позивачки до того самого відповідача, у якій рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2025, визнано протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачці основного розміру пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону № 796-XII (у редакції Закону № 230/96-ВР) та зобов`язано відповідача здійснити з 26.06.2024 нарахування і виплату основного розміру пенсії позивачці у зазначеному розмірі.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивачки у справах № 620/9295/25 і № 620/214/25 є тотожними, оскільки заявлені до того самого відповідача, з тих самих підстав (порушення права позивачки на отримання пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком) та стосуються того самого предмета (виплата пенсії за лютий 2025 року, який охоплюється періодом, за який відповідача зобов`язано здійснювати виплату за рішенням у справі № 620/214/25).
За правилами пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Із аналізу наведеної норми випливає, що застосування цієї підстави для закриття провадження вимагає одночасної наявності трьох умов: тотожності сторін, тотожності предмета і тотожності підстав позовів. Відсутність хоча б однієї з цих умов виключає закриття провадження на цій підставі.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення і яка опосередковується відповідним способом захисту порушеного права. Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Порівнюючи предмет позовних вимог у справах № 620/214/25 і № 620/9295/25, колегія суддів встановила таке.
У справі № 620/214/25 позивачка просила: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати основного розміру пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати відповідача здійснити з 26.06.2024 нарахування та виплату пенсії у визначеному розмірі. 
Зазначені вимоги мають декларативний та зобов`язальний характер, спрямовані на встановлення права позивачки на певний розмір пенсії та покладення на відповідача обов`язку здійснювати нарахування і виплату пенсії в такому розмірі на майбутнє.
У справі № 620/9295/25 позивачка просить: 
- визнати протиправною конкретну виплату за конкретний місяць (лютий 2025 року) у конкретній сумі;
- стягнути з відповідача конкретну, обчислену позивачкою суму недоплати за цей самий місяць, з негайним виконанням рішення суду в цій частині на підставі пункту 1 частини першої статті 371 КАС України. 
Зазначена вимога має інший характер - про стягнення грошових коштів, що є самостійним способом захисту порушеного права, відмінним від зобов`язання вчинити дії на майбутнє.
З ухвали суду першої інстанції не вбачається, що саме суд перевірив, чи визначався та чи стягувався в межах справи № 620/214/25 конкретний розмір пенсії за конкретний місяць - лютий 2025 року, та чи присуджувалася судом у тій справі на користь позивачки конкретна грошова сума. Рішення у справі № 620/214/25, як це вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, містило зобов`язальну вимогу на майбутнє (з 26.06.2024), проте не містило встановлення точного розміру заборгованості за окремий розрахунковий період та не покладало на відповідача обов`язку сплатити позивачці конкретно визначену грошову суму.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про повний збіг предмета позовів у справах № 620/214/25 і № 620/9295/25 є передчасним та недостатньо обґрунтованим, оскільки він не підкріплений дослідженням змісту судового рішення і матеріалів справи № 620/214/25 у частині наявності чи відсутності в ньому висновку щодо конкретної суми, яка підлягає стягненню за лютий 2025 року.
Колегія суддів звертає увагу, що саме по собі використання позивачкою тих самих фактичних обставин та того самого законодавчого обґрунтування (стаття 54 Закону № 796-XII) для двох позовів не свідчить автоматично про тотожність підстав у розумінні пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, якщо предмет позовних вимог (спосіб захисту права) є різним. Тотожність позовів передбачає одночасний збіг усіх трьох елементів, а не лише подібність фактичного підґрунтя спору.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вимога позивачки про визнання протиправною виплати пенсії за лютий 2025 року в конкретній сумі є вужчою за колом обставин, ніж вимога, вирішена у справі № 620/214/25, та потребує окремої перевірки судом першої інстанції на предмет того, чи не є вона фактично складовою частиною вже встановленого й такого, що набрав законної сили, висновку про протиправність невиплати пенсії в належному розмірі, починаючи з 26.06.2024 (тобто періоду, що охоплює й лютий 2025 року). У разі підтвердження такого висновку суд першої інстанції не позбавлений права вирішити питання про закриття провадження в цій частині вимог окремо, з наведенням відповідного обґрунтування.
Щодо посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що зазначена постанова стосується іншого процесуального питання - умов допустимості прийняття судом заяви про зміну предмета позову в межах вже відкритого провадження, а не критеріїв встановлення тотожності двох самостійних позовів для цілей застосування пункту 4 частини першої статті 238 КАС України. Хоча наведений судом першої інстанції із цієї постанови загальний висновок про те, що не вважається зміною підстав позову доповнення новими обставинами при збереженні первісних, сам по собі є коректним, механічне застосування цього висновку без аналізу предмета позовних вимог у обох справах не може вважатися достатнім обґрунтуванням для закриття провадження.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного застосування пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, а тому не може вважатися законною та обґрунтованою. Питання про наявність чи відсутність підстав для закриття провадження у справі № 620/9295/25 (повністю або в частині) підлягає новому розгляду судом першої інстанції з дослідженням змісту судового рішення та матеріалів справи № 620/214/25.
Відповідно до статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення (ухвалу) має право, зокрема, скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до статті 320 КАС України є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Наведені в цій постанові мотиви свідчать про наявність саме таких підстав у цій справі.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 у справі № 620/9295/25 - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Питання про розподіл судових витрат за наслідками апеляційного перегляду не вирішується, оскільки справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 242, 243, 295, 308, 310, 315, 320, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі № 620/9295/25 - скасувати.
Справу № 620/9295/25 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції - Чернігівського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді Є.Д. Кравченко

О.О. Осіпова