ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.07.2026 | Справа № 910/5706/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін матеріали господарської справи
за позовом Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» 
до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» 
про стягнення 27 181,76 грн.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про стягнення 27 181,76 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк та спосіб усунення недоліків.
Позивачем 21.05.2026 сформовано у системі «Електронний суд» (зареєстровано 22.05.2026) заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2026 відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; визначено сторонами строки для подачі своїх заяв по суті спору.
Відповідач 04.06.2026 сформував у системі «Електронний суд» відзив, яким повністю заперечив позовні вимоги.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 08.08.2025 у справі №758/8750/25 водія автомобіля «Audi» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) визнано винним у вчиненні 25.05.2025 по вулиці Олени Теліги у місті Києві в напрямку метро Дорогожичі, поблизу повороту на вулицю Копилівська, 2 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130, статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що мало наслідком наїзд на колесовідбійник. 
На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль винної особи було забезпечено страховим покриттям відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 223167767 (ліміт відповідальності за шкоду майну - 160 000,00 грн., франшиза - 0 грн.), укладеного з Акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГО».
Правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг визначаються Законом України «Про автомобільні дороги».
Відповідно до абзацу 1 статті 9 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими автомобільної дороги загального користування у межах смуги відведення є: земляне полотно; проїзна частина; дорожнє покриття; смуга руху; споруди дорожнього водовідводу та водоочисні споруди; споруди шумозахисні; штучні споруди; засоби технологічного зв`язку; інженерне облаштування: спеціальні споруди та засоби, призначені для забезпечення безпечних та зручних умов руху (освітлення, стаціонарні комплекси вимірювання вагових і габаритних параметрів транспортних засобів, примусового зниження швидкості руху, технічні засоби (прилади контролю) для фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі); архітектурне облаштування: архітектурні споруди та декоративні насадження, призначені для забезпечення естетичного вигляду автомобільних доріг; технічні засоби організації дорожнього руху, автопавільйони, лінійні споруди і комплекси, що забезпечують функціонування і збереження доріг; елементи санітарного облаштування; зелені насадження; спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів.
Статтею 10 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення; Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.
Позивач здійснює розпорядження шляхопроводом по вулиці Кирилівській (стара назва - Фрунзе) та вулиці Олени Теліги у місті Києві, який обліковується у нього на балансі на підставі господарського відання, закріпленого відповідно до наказу Головного управління комунальної власності м.Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.12.2007 № 404.
Позивач звернувся до відповідача з заявою від 21.10.2025 № 053/282/01-11/1901, якою повідомив про завдання страхувальником відповідача шкоди майну, яке перебуває на балансі у позивача та просив здійснити страхове відшкодування розміру реальних збитків у сумі 27 181,76 грн. 
Відповідач листом від 03.02.2026 № 212 відмовив позивачу у виконанні вимоги щодо виплати розміру завданих збитків з посиланням на неможливість здійснення огляду пошкодженого майна через відновлення позивачем пошкодженої частини дорожньої конструкції.
Враховуючи відмову відповідача здійснити відшкодування страхової виплати позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення розміру завданих страхувальником відповідача реальних збитків (27 181,76 грн), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено, що підставою для відмови у відшкодуванні є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Відповідач вважає, що відмовляючи позивачу у виплаті страхового відшкодування через ненадання останнім пошкодженого бар`єрного огородження для огляду, страховик (відповідач) діяв правомірно та добросовісно.
Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За умовами статті 979 Цивільного кодексу за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (частина 1 статті990 Цивільного кодексу України).
Статтею 1 Закону України «Про страхування» (редакція, чинна на момент спірних правовідносин) визначено, що правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на час виникнення спірних правовідносин у справі були врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно з підпунктом 17.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Згідно абзацу 1 пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Положеннями пункту 22.2 статті 22 вказаного Закону встановлено, що відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.
Відповідно до абзацу 3 статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху.
Пунктом 31.1 статті 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.
Статтею 33 вказаного Закону визначено порядок дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема: у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, у тому числі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (підпункт 33.1.4 пункту 33.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Отже саме на водія транспортного засобу, причетного до ДТП, покладено обов`язок вчасно інформувати страховика про настання події, що може бути страховим випадком.
За встановлених судом обставин, у спірних правовідносинах про настання страхового випадку відповідач був повідомлений не своїм страхувальником, чия цивільно-правова відповідальність станом на дату ДТП 25.05.2025 була застрахована у відповідача), а позивачем (шляхом надіслання останнім заяви № від 21.10.2025 № 053/282/01-11/1901).
За приписами пункту 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (пункт 34.2 статті 34 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).
Тобто, наведеними вище нормами Закону встановлено порядок та послідовність дій після настання ДТП, як водія забезпеченого транспортного засобу, так і страховика.
Водночас у матеріалах справи відсутні докази дотримання відповідачем вимог статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, проведення розслідування щодо отримання відомостей, необхідних для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, з метою своєчасного здійснення страхового відшкодування.
При цьому, доказів неможливості встановити факт ДТП, причини і обставини її настання та розмір завданих позивачу збитків відповідачем суду також не надано.
В аспекті наведеного суд також відхиляє посилання представника відповідача на приписи пункту 33.3 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 33.3 статті 33 даного Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.
Відповідно до пункту 5.12.74.6 ДСТУ 3587-2022 «Безпека дорожнього руху «Автомобільні дороги, вимоги до експлуатаційного стану (що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), пошкоджені елементи дорожніх огорож підлягають відновленню або заміні протягом 5 діб з моменту виявлення невідповідностей на автомобільних дорогах, протягом однієї доби на транспортних спорудах.
Згідно з пунктом 7.14 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14.02.2012№ 54 «Про затвердження Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів» пошкоджені елементи транспортних і пішохідних огорож замінюються новими. 
Таким чином, відновлення пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 25.05.2025, колесовідбійного огородження на шляхопроводі по вулиці Кирилівській (стара назва - Фрунзе) та вулиці Олени Теліги у місті Києві здійснено 26.05.2025, що підтверджується актом приймання-виконання будівельних робіт за травень 2025 року № 05-289/3.
Зазначене свідчить про дотримання позивачем покладеного на нього обов`язку відновлювати або замінювати пошкоджені елементи дорожніх огороджень і узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.04.2018 у справі №910/4790/17.
Відповідно до пункту 37.1.3 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Тобто в зазначеній нормі закріплено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.
Суд звертає увагу, що відповідач, отримавши повідомлення про ДТП, не був обмежений чи позбавлений можливості встановити обставини, які мають істотне значення для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування (ознайомитися з матеріалами ДТП тощо).
Водночас відповідачем, за встановлених судом обставин, будь-яких дій із перерахованих вище не вчинено, а, натомість, формально відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав, що не узгоджуються з приписами чинного законодавства.
З огляду на положення 2, 3 статті 22, статті 1166 та частини 2 статті 1192 Цивільного кодексу України у сукупності, розмір реальних збитків не може бути меншим від реальної вартості виконаних робіт або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків у повному обсязі.
Пунктом 31.1 статті 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.
При цьому, згідно з пунктом 34.3 статті 34 даного Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Таким чином, суд вважає, що проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092).
Поряд з цим, абзацом 2 частини 1 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Позивачем долучено до матеріалів справи акт приймання-виконання будівельних робіт за травень 2025 року № 05-289/3, відповідно до якого вартість робіт з ліквідації пошкодженого майна після ДТП на шляхопроводі - перетин вулиці О. Теліги та вулиці Кирилівської становить 27 181,76 грн.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи відсутність у матеріалах справи та ненадання відповідачем доказів на спростування доводів позивача щодо вартості пошкодженого майна, а також, з огляду на доведеня позивачем суду поза розумним сумнівом причинно-наслідкового зв`язку між вчиненням страхувальником відповдача дорожньо-транспортної пригоди 25.05.2025 та завданням пошкоджень власності позивача, а також, встановлений судом розмір завданих збитків, суд вважає документально доведеними й обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у заявленому розмірі.
З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Всі інші доводи та заперечення учасників судового процесу, судом досліджено, проте останні не змінюють висновків суду про задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2.Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» (01054, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 33; ідентифікаційний номер 16285602) на користь Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» (01013, місто Київ, Набережно-Печерська дорога, будинок 2; ідентифікаційний номер 03359018) 27 181,76 грн. основного боргу та 2 662,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя  Т.Ю. Кирилюк