Справа № 635/8916/25
Провадження № 3/635/124/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року         смт Покотилівка 
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Савченка Д.М.,
секретар судового засідання Устіч О.Л.,
за участю захисника особи, щодо якої розглядається справа про адміністративне правопорушення,- адвоката Борсуківської К.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,
В С Т А Н О В И В :
05.09.2025 о 19 год. 33 хв. в с.Безлюдівка, вул.Чайковського, б.150, ОСОБА_1 керував транспортним засобом мотоскутер Yamaha Gear, який не був зареєстрований у ОВС у передбаченому законом порядку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, мова млява, від продуття алкотестеру, газоаналізатору, Drager 6820 ARLJ0172, огляду на стан сп`яніння у медичному закладі КНП ХОР ОКНД: м.Харків, вул.Ахієзерів, б.18а, у передбаченому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. В письмових поясненнях вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав повністю та зазначив, що 05 вересня 2025 року керував скутером поблизу місця свого проживання. Його було зупинено екіпажем поліції без оголошення законних підстав. Під час спілкування працівники поліції повідомили про відсутність у нього належної категорії у посвідченні водія для керування даним транспортним засобом, про що він не знав.
У подальшому, на тлі виниклого конфлікту та психологічного тиску з боку працівників поліції, останні безпідставно висунули звинувачення щодо перебування його у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 зауважив, що задовго до поїздки вжив лише 0,33 л пива, будь-які ознаки сп`яніння у нього були відсутні, а стан дозволяв керувати транспортним засобом. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу відмовився через недовіру до його справності та упереджене ставлення поліцейських.
Пропозицію прослідувати до закладу охорони здоров`я для огляду у лікаря-нарколога сприйняв як засіб психологічного тиску, оскільки працівники поліції не роз`яснили йому процесуальні права, підстави та порядок направлення на такий огляд. Через відсутність належного інформування та роз`яснення прав ОСОБА_1 відмовився від проведення медичного огляду, у зв`язку з чим стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 – адвокат Борсуківська К.О, просила закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В ході судового розгляду стороною захисту подано наступні клопотання.
1.Про визнання відеозаписів недопустимими та недостовірними доказами, посилаючись на їх небезперервність.
2. Про закриття провадження у справі, зазначивши в обґрунтування клопотання наступне.
2.1.Підзахисний не має посвідчення водія категорії А1, яке б надавало право керування мотоскутером. Відсутність у підзахисного посвідчення водія відповідної категорії підтверджується наданими до суду постановою про притягнення підзахисного до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та довідкою з облікової бази. Отже, підзахисний в розумінні ст. 130 КУпАП є іншою особою, а не водієм транспортного засобу.
2.2. В матеріалах справи відсутні дані про модель транспортного засобу, що унеможливлює встановлення його характеристик, робочого об`єму двигуна тощо та взагалі визначення чи є даний засіб механічним транспортним засобом в розумінні п. 1.10 ПДР України.
Отже, матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих доказів, що підзахисний є водієм транспортного засобу.
2.3. Відеозаписи не відображають ані зупинення транспортного засобу, ані виконання підзахисним технічних функцій водія, ані будь-яке інше підтвердження факту керування ним транспортним засобом.
2.4.Матеріали справи не містять жодних доказів реального існування підстав зупинення транспортного засобу.
2.5. Чинним законодавством передбачено певний алгоритм дій працівників поліції у випадку виявлення підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Такий алгоритм передбачає першочергове встановлення підстав для проведення огляду (ознак алкогольного сп`яніння), проведення огляду на місці зупинки та у разі відмови від проходження огляду на місці зупинки або незгоди з результатами, проведення такого огляду в закладі охорони здоров`я за відповідним направленням працівника поліції.
Матеріалами адміністративної справи підтверджується порушення порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
2.6. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей та млява мова.
Проте, відеозаписами підтверджується, що підзахисний весь час поводить себе спокійно, врівноважено, адекватно, чітко відповідає на всі питання патрульних поліцейських, виконує їх вимоги, висловлює свої заперечення, його поведінка цілком відповідала обстановці. Вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності вважається необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння.
2.7. Підзахисний сприйняв пропозицію відмови від огляду як законну альтернативу та не усвідомлював протиправність таких дій, оскільки жоден з поліцейських не роз`яснює наслідки відмови від
проходження огляду на стан сп`яніння, пропонуючи відмову як «законне право».
2.8. Невідсторонення підзахисного від керування автомобілем свідчить про надуманість інкримінованого йому стану алкогольного сп`яніння.
2.9. Матеріали адміністративної справи складені із суттєвим порушеннями, зокрема підзахисному не роз`яснені його права і обов`язки, не забезпечено право на юридичну допомогу адвоката.
3.Клопотання про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації, застосувавши аналогію закону, а саме ст.69 КК України і не призначати покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
В обґрунтування клопотання зазначає, що єдиним джерелом доходу для ОСОБА_1 є здійснення трудової діяльності за професією водія. Протягом всього життя ОСОБА_1 працював тільки водієм.
Інших видів професійної діяльності не здійснював.
У водійському посвідченні ОСОБА_1 відкриті наступні категорії: В, В1, С, С1, D, D1, СЕ, C1E що підтверджує його кваліфікацію та можливість здійснювати трудову діяльність у сфері керування різними видами транспортних засобів.
Робота водієм є єдиним доступним видом трудової діяльності, що забезпечує отримання прибутку та задоволення базових життєвих потреб.
Відтак, позбавлення права керування транспортними засобами призведе до втрати єдиного джерела доходу, що значно погіршить матеріальне становище ОСОБА_1 .
Дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, обставини, які б обтяжували відповідальність як правопорушника, відсутні.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені у ході судового розгляду, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №444749 від 05.09.2025 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.09.2025; відеозаписом; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Суд зазначає, що суб`єктом вказаного правопорушення є саме водії транспортних засобів, які відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України керують ними, маючи посвідчення водія відповідної категорії, або які навчають керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
На думку суду, особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, правильно кваліфіковано дії  ОСОБА_1 за п.2.5 Правил дорожнього руху, а саме як відмову водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції,та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Ознаками алкогольного сп`яніння згідно з п.3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
На оглянутому в судовому засіданні відеозаписі, ОСОБА_1 відмовляється пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я.
У суду відсутні підстави вважати, що долучений до матеріалів справи відеозапис є неналежним доказом, оскільки протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на фіксування процедури огляду на нагрудний відеореєстратор 1113057280.80.
Відносно аргументів захисту, викладених у клопотаннях, суд зазначає наступне:
1.Щодо статусу суб`єкта правопорушення (керування особам без категорії А1). Твердження захисту про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення за ст. 130 КУпАП, оскільки не має у посвідченні водія відповідної категорії «А1», є безпідставним. Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння або відмову від проходження огляду. Суб`єктом цього правопорушення є будь-яка особа, яка фактично керує транспортним засобом (тобто виконує функції водія), незалежно від наявності у неї посвідчення водія чи відповідної категорії. Відсутність правових підстав (категорії) для керування мотоскутером не звільняє особу від обов`язку дотримуватися ПДР України та не звільняє від відповідальності за керування у стані сп`яніння чи відмову від огляду.
2. Суд зазначає, що керування мотоскутером по дорозі загального користування підпадає під дію Правил дорожнього руху. 
3.Щодо фактів керування та наявності підстав для зупинення. Факт керування ОСОБА_1 мотоскутером підтверджується як матеріалами справи (протоколом), так і особистими письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , у яких він прямо зазначив, що «05 вересня 2025 року керував скутером поблизу місця свого проживання». Визнання факту керування особою, щодо якої складено протокол, усуває будь-які сумніви щодо виконання ним функцій водія.
4.Щодо процедури огляду та відмови від його проходження. Дослідженим у судовому засіданні відеозаписом підтверджується, що працівниками поліції у відповідності до вимог Інструкції МВС/МОЗ України № 1452/735 та ст. 266 КУпАП було виявлено ознаки сп`яніння та запропоновано водієві пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу на місці, а у подальшому — у медичному закладі. Водій ОСОБА_1 чітко, неодноразово та усвідомлено відмовився від проходження огляду як на місці, так і в закладі охорони здоров`я. Сама по собі відмова водія від проходження огляду у встановленому законом порядку є самостійним та закінченим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
5.Щодо клопотання про незастосування позбавлення права керування (із застосуванням аналогії закону, а саме ст. 69 КК України). 
У ч. 2 ст. 33 КУпАП зазначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Тобто, санкція ч. 1 ст. 130 КУАП є безальтернативною санкцією за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а ч. 2 ст. 33 КУпАП не дозволяє при розгляді справ про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Позиція сторони захисту про те, що до ОСОБА_1 можливо застосувати аналогію закону та призначити йому більш м`яке стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст.69 КК України в межах санкції ст.130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, суперечить положенням діючого КУпАП, яким на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачено механізму призначення більш м`якого стягнення.
Крім того, факт того, що робота водієм є єдиним джерелом доходу для ОСОБА_1 , за наявності встановленого факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не є правовою підставою для звільнення особи від додаткового стягнення, прямо передбаченого імперативною нормою ст. 130 КУпАП.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Тобто під час виконання своїх повноважень працівники поліції керуються виключно нормами чинного законодавства і не можуть виходити за їх межі, вчиняючи дії не передбачені законодавством. Зокрема, нормами законодавства не передбачено, щоб поліцейські, роз`яснювали водію право самостійно пройти огляд на стан сп`яніння, прогнозували результати огляду та вчиняти інші дії, які можуть спровокувати водія відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння.
Інші зауваження сторони захисту заслуговують на увагу, але не спростовають висновків суду.
Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.
Суд кваліфікує дії  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність  ОСОБА_1 не встановлено.
Відповідно до ст.35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність  ОСОБА_1 суд не вбачає.
При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, а також ступінь його вини.
Відповідно до довідки інспектора САП Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Дудко І. від 06.09.2025, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами в органах МВС України серії НОМЕР_2 .
Суд вважає необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_1 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень накласти адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Відповідно до п. 5. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі прийняття судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з осіб визнаних винними у вчиненні адміністративного правопорушення, на користь держави стягується сума судового збору в 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01 січня 2026 року становить суму в розмірі 605,60 гривень.
Сума судового збору на підставі ст. 40-1 КУпАП підлягає стягненню з  ОСОБА_1 на користь держави.
Керуючись ст. 33, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 248, 251, 252, 268, 280, 283 КУпАП, суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, зпозбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Штраф повинен бути сплачений за реквізитами: Протокол серія ЕПР1 №444749; Отримувач коштів ГУК Харківськ обл/Харкiвобл/21081300; Код класифікації доходів бюджету 21081300; Код за ЄДРПОУ 37874947; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA168999980313020149000020001.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106; призначення платежу: «судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення», справа № 635/8916/25.
Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови-не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Повний текст постанови складено 24.07.2026. 

Суддя Д.М. Савченко