Справа № 344/17447/25
Провадження № 2/344/6167/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючого – судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.
Позивач Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у загальному розмірі 40748,14 гривень. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що надає послуги теплопостачання та постачання гарячої води для усіх категорій споживачів у місті Івано-Франківську. Фізична особа ОСОБА_1 як власник об`єкта нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1634361526101, загальною площею 66,9 кв.м, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, був споживачем цих послуг з грудня 2021 року по липень 2025 року.
Факт надання послуги з постачання теплової енергії, в тому числі до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Івано- Франківської міської ради про початок опалювального сезону 2021-2022, 2022-2023, 2023- 2024 років, та закінчення опалювального сезону 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024 років, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Івано- Франківської міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Івано-Франківську.
У свою чергу, тарифи на послуги теплопостачання протягом періоду стягнення затверджено рішеннями виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 1687 від 09.12.2021 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 21.10.2021 № 1410», № 19 від 13.01.2022 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 09.12.2021 № 1687 та № 1365 від 21.11.2024 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, послугу з постачання гарячої води Державному міському підприємству «Івано-Франківськтеплокомуненерго», які розміщені в загальному доступі на офіційному веб-сайті Івано-Франківської міської ради.
Приміщення споживача за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в межах зовнішніх стін будинку, підключений до мереж централізованого опалення. Нарахування частини обсягів теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби та функціонування систем опалення будинку, розподіленої для даного споживача, а також вартості абонентського обслуговування в період з 01.12.2021 по 30.06.2025 здійснено у відповідності до положень Методики, наведено в додатку «Розрахунок вартості послуг постачання теплової енергії ФО Баран 1.1, за період 01.12.2021 - 30.06.2025».
Будинок по АДРЕСА_1 був обладнаний одним комерційним приладом обліку Роllustat 74860321, згідно якого проводилось нарахування за спожите тепло.
Відповідно до Акту прийняття в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 26.09.2023 проведено технічний огляд вузла обліку теплової енергії ЗКЗ-З та встановлено його готовність до експлуатації.
Для ідентифікації споживача заявником застосовується внутрішня ідентифікація абонентського номера Споживача, в даному випадку боржнику присвоєно номер договору 835, який вказується в розрахунках заборгованості, рахунках-фактурах, тощо.
Рахунки-фактури на оплату своєчасно надавались споживачу за адресою його місцезнаходження відповідно до умов договору (пункт 33), на паперовому носії, які містять детальну інформацію щодо здійсненого нарахування.
Отже, нарахування теплопостачальною організацією оплати за загальнобудинкові потреби та функціонування систем опалення співвласникам будинку, які відключені від систем централізованого опалення, законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер.
Однак невиконання споживачем зобов`язань щодо оплати вартості наданих послуг призвело до утворення заборгованості у розмірі 40 748,14 гривень, з яких: 31188,46 гривень- основний борг, розмір інфляційних втрат - 7495,39 гривень, 3% річних - 2064,29 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, та понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 3028,00 гривень  (а.с.1-6).
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2025 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.65-66).
Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 67-68).
01 травня 2026 року судом постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», код ЄДРПОУ 03346058, заборгованість за послуги постачання теплової енергії у розмірі 37624,26 гривень (тридцять сім тисяч шістсот двадцять чотири гривні двадцять шість копійок). У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», код ЄДРПОУ 03346058, судовий збір у розмірі 2795,75 гривень (дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять гривень сімдесят п`ять копійок) (а.с.96-105).
Ухвалою суду від 11 червня 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 травня 2026 року в цивільній справі № 344/17447/25 за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 136-140).
Пояснення учасників справи у судовому засіданні.
Представник позивача Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» – адвокат Федорович В.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивач не просить стягнути послуги з постачання теплової енергії, оскільки квартира відповідача відключена від централізованого опалення, проте теплопостачальною організацією здійснюється нарахування оплати за загальнобудинкові потреби та функціонування систем опалення співвласникам будинку, які відключені від систем централізованого опалення, просить позов задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Борсук Д.Я. пояснив, що відповідач 25.10.2016 придбав квартиру АДРЕСА_2 у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Після укладення зазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_6 передав йому витяг з рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 18.08.2009 №384, в якому ОСОБА_2 надано дозвіл на відключення квартири АДРЕСА_2 від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. Фактично у 2016 році відповідач придбав квартиру, в якій не було центрального опалення та гарячого водопостачання, надалі перевів вказану квартиру у нежитлове приміщення. Таким чином, з дати придбання квартири у 2016 році і до 2026 року заявник не користується послугами постачання теплової енергії і позивач йому такі послуги не надає. Фактично у заявника відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії теплопостачальній організації, оскільки ці послуги отримані не були. Крім того, позивач із позовом до відповідача звернувся у 2025 році, а заборгованість нараховується із 2021 року, таким чином, позовні вимоги позивача до відповідача заявлені зі спливом позовної давності. Просить у задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності до даних правовідносин.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» є юридичною особою, код ЄДРПОУ 03346058 (а.с. 9).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, торгово-офісні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належать ОСОБА_1 (а.с.10).
01 грудня 2021 року Державним міським підприємством «Івано-Франківськтеплокомуненерго», що діє на підставі статуту, Виконавцем, опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Даний договір затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022) (а.с.11-13).
Рішенням Івано-Франківської міської ради (53 сесія) 8 демократичного скликання від 27.06.2025 № 136-53 затверджено нову редакцію статуту Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (а.с. 14).
Державним міським підприємством «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 01 грудня 2021 року прийнято наказ «Про встановлення плати за абонентське обслуговування» (а.с.15).
16 серпня 2018 року, 26 вересня 2023 року складено Акти прийняття в експлуатацію вузла обліку теплової енергії у будинках житлового фонду, згідно якого проведено технічний огляд вузла обліку теплової енергії після повірки та ремонту за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16, 18).
Державним міським підприємством «Івано-Франківськтеплокомуненерго» складено Акт обстеження нежитлового (комерційного) приміщення у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).
Позивачем складалися рахунки-фактури по оплаті за загальнобудинкові потреби та функціонування систем опалення співвласникам будинку теплопостачанню у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 за період 2021-2025, та надсилалися споживачу (а.с. 19-40, 43-45).
Згідно розрахунку заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з грудня 2021 року по липень 2025 року заборгованості становить 31188,46 гривень (а.с. 41).
ОСОБА_1 у період з 2021 по 2025 роки оплата заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, не здійснювалася (а.с. 42).
Позивачем складено розрахунок вартості послуг за загальнобудинкові потреби та функціонування систем опалення за період з 01.12.2021 по 30.06.2025 (а.с.46).
12 жовтня 2021 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення № 1392 про початок опалювального періоду в Івано-Франківській міській територіальній громаді з 18 жовтня 2021 року (а.с.47).
Розпорядженням міського голови м. Івано-Франківськ від 06.04.2022 № 67-р завершено опалювальний період в Івано-Франківській міській територіальній громаді з 09 квітня 2022 року (а.с.48).
30 жовтня 2022 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення № 1392 Про початок опалювального періоду в Івано-Франківській міській територіальній громаді (а.с. 49).
03 листопада 2022 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення № 1079 «Про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20.10.2022 № 988» про те, що опалювальний сезон в Івано-Франківській міській територіальній громаді слід розпочати з 07.11.2022 (а.с.50).
Розпорядженням міського голови м. Івано-Франківськ від 13.04.2023 № 129-р завершено опалювальний період в Івано-Франківській міській територіальній громаді з 14 квітня 2023 року (а.с.51).
17 жовтня 2023 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення № 1364 про початок опалювального періоду в Івано-Франківській міській територіальній громаді з 18.10.2023 (а.с.52).
28 березня 2024 року Розпорядженням міського голови м. Івано-Франківська № 120-р завершено опалювальний період в Івано-Франківській міській територіальній громаді з 30 березня 2024 року (а.с.53).
21.10.2021 Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення № 1410 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво. Транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії, послугу з постачання гарячої води для потреб бюджетних установ та організацій, інших споживачів Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго»» (а.с.54-55).
Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13.01.2022 № 19 внесено зміни до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 09.12.2021 № 1687 (а.с. 56-57).
06 жовтня 2022 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення № 948 «Про продовження дії рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.10.2021 № 1410 (зі змінами від 09.12.2021 № 1687 від 13.01.2022 № 19)» (а.с. 58).
Розпорядженням міського голови м. Івано-Франківська від 21.10.2024 № 402-р, розпочато опалювальний сезон в Івано-Франківській міській територіальній громаді з 22 жовтня 2024 року (а.с.59).
21 листопада 2024 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення № 1365 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, послугу з постачання теплової енергії, послугу з постачання гарячої води Державному міському підприємству «Івано-Франківськтеплокомуненерго»» (а.с.60-62).
31 січня 2025 року Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення № 93 «Про коригування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, послугу з постачання теплової енергії, послугу з постачання гарячої води Державному міському підприємству «Івано-Франківськтеплокомуненерго», встановлених рішенням від 21.11.2024 №1365» (а.с.63-64).
25 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Продавцями, та ОСОБА_1 , Покупцем, був укладений договір купівлі-продажу. За цим договором Продавці передають у власність, а Покупець приймає від Продавців квартиру АДРЕСА_2 і зобов`язується сплатити її вартість за ціною та на умовах, наведених у договорі (а.с. 112-115, 125-128).
Згідно Витягу з рішення від 18.08.2009 № 384 «Про затвердження протоколів засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання» затверджено список мешканців, яким надано дозвіл на відключення житлових будинків та квартир по стояках від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при умові відключення стояків централізованого опалення у підвальному приміщенні та виконання робіт в між опалювальний період (до 15 вересня): 1.66, АДРЕСА_3 – ОСОБА_7 (а.с. 116, 129).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, торгово-офісні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належать ОСОБА_1 (а.с.117-118, 130-131).
Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду
за результатами розгляду справи.
Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до частини першої, третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір, одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.
Відповідно до частини шостої статті10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Згідно абзацу 6 пункту 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 (далі Методика розподілу). Аналогічно обумовлено обов`язок і пунктами 24,38,45 даних Правил надання послуги з постачання теплової енергії.
Згідно пункту 2 розділу 1 Методики розподілу, місця загального користування (далі -МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Також цим же пунктом Методики розподілу визначено, що загальнобудинкові потреби на опалення (далі - ЗБП) - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Відповідно до розділу 3 Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі:
- одноповерхова будівля 20%; - двоповерхова будівля 18%;
- триповерхова будівля 16%; - чотириповерхова 14%;
- п`ятиповерхова 12%; - шестиповерхова та вище 10%.
Згідно з пунктом 12 розділу 4 Методики розподілу, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Розділом 5 Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту або теплогенеруючої/когенераційної установки, яка не є автономною 8%.
Так, з 01 січня 2022 року здійснюється нарахування ЗБП (загальнобудинкові потреби) відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку громад та територій від 28.12.2021 №358 «Про внесення змін в Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», яким передбачено, що обсяг теплової енергії витрачений на загальнобудинкові потреби опалення визначено спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: 1-5 поверхова 25%; 6-10 поверхова 20%; вище 10 поверхів 15%.
Судом встановлено, що приміщення споживача знаходиться в межах зовнішніх стін будинку АДРЕСА_1 , підключеного до мереж централізованого опалення та обладнаного комерційним приладом обліку.
У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року (справа №703/4963/15-ц) висловлено правову позицію про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.
У постановах від 26 вересня 2018 року (справа №703/58/16-ц) та від 03.10.2019 року (справа №539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами.
Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати загальнобудинкових потреб опалення, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Таким чином, оскільки приміщення, яке належить відповідачу на праві власності, знаходиться у багатоквартирному багатоповерховому будинку та є невід`ємною частиною відповідних мереж (систем) опалення всього будинку, подання теплоносія до якого здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача, які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів всього будинку, на спростування чого не надано доказів іншого, відповідач зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир чи нежитлових приміщень цього будинку та оплачувати послуги згідно з законом та встановленими тарифами.
Розрахунок заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.
Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, у розмірі 31188,46 гривень.
Вирішуючи вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, то суд зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц зазначено, що закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові (Постановою Постанова Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» дійсно було встановлено обмеження щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань та процентів річних за несвоєчасне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Проте 30.12.2023 було внесено зміни до даної Постанови, згідно яких до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285).
Після цієї дати нормативне регулювання не містить заборони на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на заборгованість за житлово-комунальні послуги на територіях, де не ведуться бойові дії. 
Крім того, зазначене обмеження взагалі не поширюється на період до запровадження воєнного стану, тобто до 24 лютого 2022 року. 
Тому нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за період з грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року та після 01 січня 2024 року позивачем здійснено правомірно.
Отже, з грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року та з 01.01.2024 по липень 2025 року наданий позивачем розрахунок щодо 3 % річних та інфляційних втрат підлягає перерахунку судом. Тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 1324,59 гривень та інфляційні втрати у сумі 5111,21 гривень.
Що стосується спливу строку позовної давності, про яку заявив представник відповідача, то суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).
Отже, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями статті 257 Цивільного кодексу України.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами частини першої статті 261 Цивільного кодексу України.
У статті 264 Цивільного кодексу України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Згідно з частинами четвертою-п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.  Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (пункти 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, прийнятій по справі №911/3681/17).
Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20 вересня 2011 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Карантин був припинений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023.
З 24 лютого 2022 року, у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії такого стану (пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України).
До суду представник позивача звернувся 02 жовтня 2025 року.
Тому суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності щодо звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, за період з грудня 2021 року по липень 2025 року.
Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які були б підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Враховуючи те, що відповідач не виконав зобов`язання, тому суд вважає доведеними наявність підстав для часткового задоволення позову та приходить до переконання, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 37624,26 гривень, з яких основний борг за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, у розмірі 31188,46 гривень, 3% річних у сумі 1324,59 гривень та інфляційні втрати у сумі 5111,21 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до вимог частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як вбачається з платіжної інструкції № 797 від 29 вересня 2025 року позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 3028,00 гривень (а.с.7).
Позовні вимоги задоволені частково на 92,33 %, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у вигляді сплати судового збору у розмірі 2795,75 гривень.

На підставі викладеного, відповідно статей 509, 526, 527, 530, 610-612, 625, 629, 815 Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», керуючись статтями 4, 10-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», код ЄДРПОУ 03346058, заборгованість за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, у розмірі 31188,46 гривень (тридцять одна тисяча сто вісімдесят вісім гривень сорок шість копійок), три проценти річних у розмірі 1324,59 гривень (одна тисяча триста двадцять чотири гривні п`ятдесят дев`ять копійок), інфляційні втрати у розмірі 5111,21 гривень (п`ять тисяч сто одинадцять гривень двадцять одна копійки), усього у загальному розмірі 37624,26 гривень (тридцять сім тисяч шістсот двадцять чотири гривні двадцять шість копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», код ЄДРПОУ 03346058, судовий збір у розмірі 2795,75 гривень (дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять гривень сімдесят п`ять копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи: 
Позивач - Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго», код ЄДРПОУ 03346058, місцезнаходження: 76009 м. Івано-Франківськ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 59 А.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 . 

Повний текст рішення складено та підписано 04 вересня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.