ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 р.	Справа № 440/5769/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2026, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, м. Полтава, по справі № 440/5769/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області    
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі- позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області (далі- відповідач, ГУ ДПС в Полтавській області), у якій просить суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №000155052406 від 30.10.2024, №000155062406 від 30.10.2024, №000155072406 від 30.10.2024, №000155082406 від 30.10.2024, №000155102406 від 30.10.2024. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ ВП: 44057192) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 30.10.2024 №000155052406, №000155062406, №000155072406, №000155082406, №000155102406.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області до Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України, одержувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ одержувача 37993783, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), рахунок одержувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 15140,00 грн. (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень 00 копійок).
Головне управління Державної податкової служби в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі пп. 20.1.4 п .20.1 ст.20, пп.7 5.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України, Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон №2464) та згідно листа Державної податкової служби України (далі - ДПС України) від 26.03.2024 за №8651/7/99-00-24-01-02-07 та інформації, яка надана Національним Банком України (далі – НБУ) щодо значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2рплатежі) у 2023 році, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податку фізичної особи ОСОБА_2 (відповідно до ІКС „Податковий блок” ДПС України платник податків - фізична особа ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 , інформація сторонами не заперечується).
Згідно із змісту листів ДПС України №8651/7/99-00-24-01-02-07 від 26.03.2024 та №23858/7/99- 00-24-04-03-07 від 21.08.2024 у періоді з 01.01.2023 по 31.12.2023 платник податків ОСОБА_4 окрім отриманих доходів, обов`язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримувала доходи від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у розмірі 7 057 174,84 грн., та здійснювались значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб, що може вказувати на схему обходження заборони здійснення діяльності, яка передбачає наявність відповідних дозвільних документів (ліцензії, дозволи, тощо) згідно діючого законодавства, з яких не сплачено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.
Згідно із змістом листа ДПС України №23858/7/99-00-24-04-03-07 від 21.08.2024 (вхідний ГУ ДПС у Полтавській області №3228/8/16-31 від 21.08.2024) про отримання відомостей, одержані листом Національного Банку України, наявна інформація щодо обсягів видаткових і прибуткових операцій ОСОБА_4 із зазначенням номерів рахунків та банків, у яких вони відкриті: АБ"УКРГАЗБАНК" (26205111711212400101980), АТ "АКЦЕНТ-БАНК" (26200615171184), АТ "ПУМБ" (26205116809207.UAH), АТ "СЕНС БАНК"( НОМЕР_2 ), АТ "СЕНС БАНК" ( НОМЕР_3 ), АТ "СЕНС БАНК" ( НОМЕР_4 ), АТ "ТАСКОМБАНК" (2620301224837000003), АТ "ТАСКОМБАНК" (2620101224837000001), АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (26203321601838), АТ КБ "ПриватБанк" ( НОМЕР_5 ), АТ КБ "ПриватБанк" ( НОМЕР_6 ), АТ Ощадбанк ( НОМЕР_7 ) , ПАТ Банк Восток (26205998351953).
На дату складання акту документальної позапланової перевірки (25.09.2024) платником податків ОСОБА_4 не подані до податкового органу податкова декларація про майновий стан і доходи за 2023 рік.
За результатом проведеної перевірки складений акт перевірки №12887/16-31-24-06-01/3510006621 від 25.09.2024 (надалі – акт перевірки), висновками якого встановлені наступні порушення податкового законодавства:
1) пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (зі змінами і доповненнями), а саме: неподання податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2023 рік;
2) пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 та п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: заниження загального річного оподатковуваного доходу внаслідок не декларування грошових коштів, які надійшли від фізичних осіб на банківський рахунок із використанням реквізитів ЕПЗ (р2рплатежі) у сумі 7 057 174,84 грн., в результаті визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік на суму 1 270 291,47 грн.;
3) пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ та військового збору Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті визначено суму податкових зобов`язань з військового збору на суму 105 857,62 грн.;
4) п.44.1 ст. 44, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в наслідок чого, встановлено не надання контролюючому органу первинних документів;
5) пп. 73.3.3 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в наслідок чого, встановлено ненадання до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації.
Перевіркою встановлене порушення пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 та п.167.1 ст.167 ПК України, у зв`язку з отриманням ОСОБА_4 у 2023 році грошових коштів у сумі 7 057 174,84 грн. від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) та донараховані за 2023 рік грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 270 291,47 грн. розрахунок суми податкового зобов`язання: (7 057 174,84 х 18 % = 1 270 291,47 грн.), внаслідок отримання у 2023 році ОСОБА_4 від фізичних осіб грошових коштів із використанням реквізитів ЕПЗ (р2рплатежі) у сумі 7 057 174,84 грн. перевіркою встановлено порушення пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та донараховані грошові зобов`язання за 2023 рік із військового збору у розмірі 105 857,62 грн. (розрахунок суми податкового зобов`язання: 7 057 174,84 х 1,5 % = 105 857,62 грн.).
На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення від 30.10.2024 на загальну суму грошових зобов`язань 1728646,37 грн.:
1) №000155052406 від 30.10.2024, згідно якого, на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 і п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 340,00 грн;
2) №000155062406 від 30.10.2024, згідно якого збільшена сума грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 1 587 864,34 грн з яких: 1 270 291,47 грн - збільшення за податковим зобов`язанням та 317 572,87 грн за штрафними санкціями;
3) №000155072406 від 30.10.2024, згідно якого збільшена сума грошового зобов`язання з військового збору на 132 322,03 грн, з яких: 105 857,62 грн - збільшення за податковим зобов`язанням та 26 464,41 грн за штрафними санкціями;
4) №000155082406 від 30.10.2024, згідно якого, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і абз. 1 п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України, застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1 020,00 грн;
5) №000155102406 від 30.10.2024, згідно якого, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і абз.3 п. 121.2 ст. 121 Податкового кодексу України застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 7100,00 грн.
Позивач не погодився з вищевказаними рішеннями Головного управління ДПС у Полтавській області та звернувся до суду з позовом у цій справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи, що запит складено контролюючим органом з порушенням вимог, визначених абзацом п`ятим пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, тому в силу норми закону - підпункту 73.3.4 пункту 73.3. статті 73 Податкового кодексу України платник податків позивач звільнений від обов`язку надання відповіді на такий запит, а також враховуючи, що допущені відповідачем порушення вимог закону щодо призначення позапланової документальної невиїзної перевірки, оформленої актом перевірки, призводять до відсутності правових наслідків такої, акт перевірки не є допустимим доказом на підтвердження фактів порушень, за які оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями до позивача застосовано штрафні санкції та визначені грошові зобов`язання, відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, як визначено частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Полтавській області №000155052406 від 30.10.2024, №000155062406 від 30.10.2024, №000155072406 від 30.10.2024, №000155082406 від 30.10.2024, №000155102406 від 30.10.2024 є протиправними та підлягають скасуванню.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Під час здійснення планових перевірок платників податків, які є фінансовими агентами, предметом перевірки також є дотримання фінансовими агентами вимог статті 39-3 цього Кодексу.
Пунктом 78.4 статті 78 ПК України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
У пунктах 78.4 та 78.5 статті 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.
У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, окрім наведених вище висновків, Верховний Суд зазначив, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
З урахуванням наведеного та з огляду на те, що, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач покликався на незаконність призначення та проведення перевірки, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору й підлягають першочерговому дослідженню.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пунктом 121.1. статті 121 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
За приписами пункту 121.2 статті 121 ПК України, ненадання відповіді на запит, неподання або подання не в повному обсязі платником податків, фінансовим агентом або іншою особою документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу у 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє особу від обов`язку подання інформації.
Отримання податкової інформації та направлення запитів контролюючими органами регламентовано статтею 73 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядком періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1245 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якими визначено перелік підстав для направлення суб`єкту господарювання запиту про подання інформації, а також вимоги до його оформлення.
Згідно з абзацами першим-п`ятим пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і має містити:
1) підстави для надсилання запиту відповідно до цього пункту із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
Відповідно до підпункту 1 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України, письмовий запит про надання інформації надсилається платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, виявлено факти, які можуть свідчити про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, із обов`язковим зазначенням таких фактів у запиті.
Згідно з підпунктами 73.3.2, 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 ПК України, запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 73.3.4 пункту 73.3 статті 73 ПК України, у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу, платник податків звільняється від обов`язку надання відповіді на такий запит.
У разі отримання платником податків запиту про надання інформації та її документального підтвердження, які вже надавалися цим платником податків за попередніми запитами цього контролюючого органу, такий платник податків має право надати контролюючому органу інформацію про дату та номер листа, якими зазначена інформація та її документальне підтвердження надавалися такому контролюючому органу. У такому разі платник податків звільняється від обов`язку надання інформації та її документального підтвердження в цій частині.
Інформація на запит контролюючого органу надається Національним банком України, банками, іншими фінансовими установами, небанківськими надавачами платіжних послуг, емітентами електронних грошей безоплатно у порядку та обсягах, встановлених законами України "Про банки і банківську діяльність" та "Про платіжні послуги".
Порядок отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1245 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (його заступником або уповноваженою посадовою особою) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.
Виходячи з аналізу наведених норм, вимоги, які висуваються до змісту запиту, є нормативно визначеними і розширеному тлумаченню не підлягають.
З матеріалів справи встановлено, що на адресу ОСОБА_1 направлено запит ГУ ДПС у Полтавській області від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 за підписом повноваженої особи Головного управління ДПС у Полтавській області Ірини Моісеєвої, у якому позивача повідомлено про те, що відповідно до наданої інформації Національним банком України листом від 20.03.2024 №24-0006/21625/БТ у 2023 році наявні значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2рплатежі). Встановлено, що податкова декларація про майновий стан і доходи за 2023 рік до органів ДПС не подана. Відповідно п. 73.3 ст. 73 глави 7 Податкового кодексу України запропоновано позивачу надати пояснення та документальне підтвердження стосовно походження коштів на рахунках із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі). Просив надати інформацію на адресу Головного управління ДПС в Полтавській області: 36000, м. Полтава, вул. Європейська, 155.
Вказаний запит ГУ ДПС у Полтавській області від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 направлений позивачу засобами поштового зв`язку 06.05.2024 рекомендованим листом №3601413098160, але повернувся на адресу відповідача у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Щодо доводів позивача про відсутність у Ірини Моісеєвої повноважень на підписання документів, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 20.4 статті 20 ПК України передбачено, що керівник територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, має право надавати посадовим (службовим) особам такого органу (його структурних підрозділів) повноваження на виконання певних функцій, передбачених цим Кодексом, законодавством з питань сплати єдиного внеску, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в межах повноважень, визначених відповідним положенням про такий територіальний орган.
Керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, має право надавати посадовим (службовим) особам апарату такого органу, територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, повноваження на виконання певних функцій, передбачених цим Кодексом, законодавством з питань сплати єдиного внеску, іншим законодавством, контроль за дотримання якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, законодавством про державну службу та іншими законами.
Перелік делегованих повноважень визначається положенням про центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, яке затверджується Кабінетом Міністрів України, та положеннями про територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та підлягає погодженню з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Керівники територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, призначаються на посади та звільняються з посади керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, відповідно до законодавства про державну службу без погодження з головами місцевих державних адміністрацій.
Відповідно до підпункту 18 пункту 11 Положення про Головне управління ДПС у Полтавській області , затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 №643, начальник ГУ ДПС має право надавати посадовим (службовим) особам ГУ ДПС (його структурних підрозділів) повноваження на виконання певних функцій, передбачених Податковим кодексом України, законодавством з питань сплати єдиного внеску, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС, у межах повноважень, визначених цим положенням та у порядку, встановленому окремим наказом ДПС, зокрема на: підписання у межах компетенції запитів, листів, листів-відповідей, індивідуальних податкових консультацій, повідомлень, довідок, податкових вимог, платіжних інструкцій на примусове списання (стягнення) коштів, висновків, електронних висновків/електронних повідомлень, реєстраційних посвідчень про реєстрацію реєстраторів розрахункових операцій, реєстрів, витягів з реєстрів, заяв до органів реєстрації та державної виконавчої служби, направлень на проведення перевірок, ліцензій (дублікатів ліцензій) та додатків до них (дублікатів додатків) на роздрібну та оптову торгівлю підакцизними товарами, зберігання пального; актів, звітів, договорів-доручень, прийняття податкових повідомлень-рішень, взяття на облік, погашення та опротестування податкових векселів, прийняття інших рішень та підписання інших документів у межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, законами України, порядками, положеннями та інструкціями, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України та ДПС.
Згідно з пунктами 4.1-4.4. Порядку делегування повноважень посадовим (службовим) особам апарату та територіальних органів ДПС, затвердженого наказом ДПС України від 31.07.2020 №389, делегування повноважень може бути безстроковим або строковим. Строк делегування повноважень (у разі потреби) визначається у наказах про делегування повноважень. У разі звільнення/переведення посадової (службової) особи органу ДПС, якій були надані відповідні повноваження, такі повноваження припиняються з наступного дня із дати звільнення/переведення такої особи, про що готується проєкт наказу відповідно до вимог, визначених у розділі 5 цього Порядку. Керівник ДПС/керівник територіального органу ДПС може достроково припинити делеговані повноваження з оформленням відповідного наказу.
Наказом ГУ ДПС у Полтавській області від 17.08.2022 №233, зі змінами, внесеними наказом ГУ ДПС у Полтавській області від 22.08.2023 №304, уповноважено Ірину Моісеєву – начальника відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок у м. Полтаві управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Полтавській області на право, зокрема, підписання письмових запитів платникам податків та іншим суб`єктам інформаційних відносин про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань та її документального підтвердження (пункт 73.3 статті 73 ПК України) (а.с. 84-86 т.2).
У цьому наказі не визначено конкретного строку делегування повноважень Ірині Моісеєвій, а тому в цьому випадку делегування відповідних повноважень Ірини Моісеєвій є безстроковим. 
За таких обставин, начальника відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок у м. Полтаві управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Полтавській області Ірина Моісеєва мала повноваження на підписання запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08.
Посилання позивача на те, що відповідачем не було оприлюднено на офіційному веб-сайті наказ Головного управління ДПС у Полтавській області №233 від 17.08.2022, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.
Відповідно до підпункту 21.1.8 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, перелік уповноважених осіб контролюючих органів, визначених підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом.
Однак, колегія суддів зазначає, що недотримання відповідачем наведених приписів підпункту 21.1.8 пункту 21.1 статті 21 ПК України не є свідченням незаконності наказу та відсутності повноважень посадової особи на підписання відповідних документів.
Щодо висновків суду першої інстанції стосовно встановленої обставини відсутності запиту від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 до моменту виникнення цього спору із гербовою печаткою контролюючого органу, який направлений позивачу, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України письмовий запит контролюючого органу обов`язково повинен містити, зокрема, печатку контролюючого органу.
Як вбачається з матеріалів справи, долучений до справи запит містить печатку Головного управління ДПС у Полтавській області, а відтак відповідає вимогам податкового законодавства. (а.с. 112 т.1, а.с. 135-136 т.1)
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що запит Головного управління ДПС в Полтавській області від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 направлений позивачу засобами поштового зв`язку 06.05.2024 рекомендованим листом №3601413098160 та повернувся на адресу відповідача у зв`язку із закінченням терміну зберігання. 
Отже, позивач не отримував зазначений запит особисто, оскільки його було направлено рекомендованим поштовим відправленням, яке повернулося на адресу контролюючого органу у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.
За таких обставин позивач об`єктивно не міг пересвідчитися у змісті та оформленні запиту, який був направлений 06.05.2024 рекомендованим листом №3601413098160, зокрема щодо наявності чи відсутності на ньому печатки контролюючого органу.
30.12.2024 року працівниками ГУ ДПС в Полтавській області була направлена відповідь на адвокатський запит за номером 35618/6/16-31-24-05-07 від 30.12.2024 року. Одним із документів наданих як додаток до відповіді, була належним чином завірена копія оригіналу другого примірнику запиту про надання інформації та документального підтвердження за №15689/6/16-31-24-08-08 від 06.05.2024.
Разом з тим, доводи суду першої інстанції, що наявна висока вірогідність того, що контролюючий орган міг проставити печатку на другій сторінці запиту, або замінити сторінку після подання позову у цій справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані твердження є лише припущенням та не підтверджені жодними належними та достовірними доказами. 
При цьому, висновки суду не можуть ґрунтуватися на ймовірних припущеннях щодо можливих дій сторони спору, а повинні бути підтверджені наявними у матеріалах справи доказами.
Крім того, письмовий запит про надання інформації від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 містить підстави для надсилання запиту з зазначенням інформації, яка це підтверджує (виявлені значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2рплатежі) та одночасне неподання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік), запропоновано подати податкову декларацію або обґрунтовані пояснення щодо причин неподання зазначеної декларації.
Враховуючи вказане, запит Головного управління ДПС в Полтавській області від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 містить усі обов`язкові реквізити, передбачені пунктом 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, а саме: підстави для його направлення із зазначенням обставин, що їх підтверджують, перелік інформації та документів, які необхідно надати, а також печатку контролюючого органу, у зв`язку з чим є належним чином оформленим. 
За таких обставин у позивача виник обов`язок надати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання такого запиту, у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Та обставина, що відповідач на запит адвоката надіслав копію запита, який не відповідає оригіналу запиту, що був раніше направлений на адресу позивача та повернувся до податкового органу, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки за поясненнями ОСОБА_5 наданими у суді першої інстанції, вона не виготовляла копію запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 із оригіналу документа, а виготовила паперову копію запиту від 06.05.2024 №15689/6/16-31-24-08-08 із електронної копії запиту, а тому така копія не може беззаперечно свідчити про невідповідність оригіналу запиту.
Щодо доводів позовної заяви, що позивач не отримував жодного документу з приводу проведення перевірки, у тому числі вимоги про надання пояснень, наказу про проведення перевірки, акту перевірки, податкові повідомлення-рішення.
Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
При цьому, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державнореєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Таку позицію висловив Касаційний адміністративний суд у постанові від 24 вересня 2019 року по справі №825/1109/16 (касаційне провадження №К/9901/19737/18). Абзац другий пункту 42.5. статті 42 Податкового кодексу України наголошує на тому, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Контролюючий орган надає докази відправлення на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення спірних податкових повідомлень-рішень, проте вказаний лист повернувся на адресу контролюючого органу у зв`язку з тим, що «за закінченням встановленого терміну зберігання». Враховуючи вказане вище правове регулювання та підстави повернення поштового відправлення на адресу контролюючого органу, лист, в якому надсилалися податкові повідомлення-рішення, вважаються врученим позивачу з дня зазначеного поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Пункт 45.1 статті 45 Податкового кодексу України передбачає, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (п.42.2 ст. 42 Податкового кодексу України).
Крім того, судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18 зазначено, що відповідно до п. 42.2. ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно до відомостей з Єдиного реєстру фізичних осіб -платників податків про реєстраційні дані фізичної особи – платника податків місцезнаходження ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .
Колегією суддів встановлено, що 06.05.2024 року запит Головного управління ДПС в Полтавській області від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 був направлений позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення (поштове відправлення №3601413098160) на адресу позивача, а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується наявним в матеріалах справи конвертом разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до відмітки пошти, конверт (поштове відправлення №3601413098160) не вручений та повернутий “за закінченням терміну зберігання”, вказане позивачем не заперечується та самостійно зазначається в позовній заяві та додаткових поясненнях.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на тому, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №140/30/20.
Отже, контролюючим органом з дотриманням п. 42.2 ст. 42 ПК України було надіслано запит Головного управління ДПС в Полтавській області від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08 у зв`язку з чим у позивача виник обов`язок надати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання такого запиту, у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність права на призначення документальної позапланової невиїзної перевірки з огляду на те, що встановлена наявність не подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2023 рік контролюючий орган міг встановити виключно за результатами проведеної документальної позапланової перевірки, а не на етапі призначення такої документальної позапланової перевірки, колегія суддів зазначає наступне.
Так, наказом Головного управління ДПС у Полтавській області від 31.07.2024 №2168-п призначено перевірку на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, стагті 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, відповідно до листа ДПС України від 26.03.2024 року №8651/7/99-00-24-01-02-07 та інформації, яка надана Національним Банком України щодо значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у 2023 році.
Згідно до підпунктів 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:
отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.
При цьому, обов`язок подавати податкову декларацію передбачено статтею 49 Податкового кодексу України.
Оскільки платник податків не надав на запит відповідача, надісланий до початку призначення перевірки від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, жодних пояснень та доказів в підтвердження обґрунтованості отриманих коштів, то у податкового органу були підстави вважати про наявний у позивача обов`язок подати податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2023 рік.
Стосовно суті виявлених контролюючим органом порушень колегія суддів виходить з наступного.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.
Відповідно до пп. 14.1.55 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дохід, отриманий з джерел за межами України, - це будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту
Згідно з пп. 162.1.1 п. 162.1 ст.162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до п. 164.1. ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Пункт 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлює перелік видів доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Так, серед іншого до такого доходу віднесені інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.
Відповідно до п. 164.3 ст. 164 Податкового кодексу України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.
Згідно з підп. "в" п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.
Підпунктом 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 1.1 п.161 підрозд. 10 розд. XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Згідно з п.п. 1.2 п.161 підрозд. 10 розд. XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 1.3 п.161 підрозд. 10 розд. XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Так, підставою прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стало те, що контролюючим органом в ході перевірки встановлене порушення пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 та п.167.1 ст.167 ПК України, у зв`язку з отриманням ОСОБА_4 у 2023 році грошових коштів у сумі 7 057 174,84 грн. від фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) та донараховані за 2023 рік грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1 270 291,47 грн. розрахунок суми податкового зобов`язання: (7 057 174,84 х 18 % = 1 270 291,47 грн.), внаслідок отримання у 2023 році ОСОБА_4 від фізичних осіб грошових коштів із використанням реквізитів ЕПЗ (р2рплатежі) у сумі 7 057 174,84 грн. перевіркою встановлено порушення пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та донараховані грошові зобов`язання за 2023 рік із військового збору у розмірі 105 857,62 грн. (розрахунок суми податкового зобов`язання: 7 057 174,84 х 1,5 % = 105 857,62 грн.).
Так, під час податкової перевірки за відомостями наданими у встановленому порядку з листа Національного банкв України від 20.03.2024 №24-0006/21625/БТ встановлено, що у 2023 році наявні значні обсяги переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі),а саме обсяг зарахувань на банківські рахунки позивача склав 7 057 174,84 грн.
P2P-платежі (з англ. person-to-person) це грошові перекази фізичних осіб «з карти на карту». P2P-транзакції зазвичай використовуються для оплати послуг або покупок у приватних продавців на онлайн-ринках, також такі платежі можуть використовуватися і для переказів коштів з іншою метою.
Разом з тим, поповнення рахунків однієї фізичної особи з використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), різними фізичними особами у значному обсязі та за відсутності в отримувача належного документального обґрунтування підстав для одержання таких грошових коштів свідчить про отримання фізичною особою ОСОБА_4 у 2023 році доходів в розмірі 7 057 174,84 грн. у вигляді інших доходів.
За даними акту перевірки податковим органом встановлено, що у періоді з 01.01.2023 по 31.12.2023 по платнику податків доходи у сумі 7 057 174,84 грн, що надійшли на його банківські рахунки, не задекларовані.
В свою чергу, позивач не спростував той факт, що вказані грошові кошти не є його доходом, не надав первинних документів на підтвердження таких обставин ні до податкового органу , ні до суду.
В позовній заяві позивач також не зазначає якими доказами спростовується висновки податкового органу, що отримані на рахунки позивача кошти підлягали оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Враховуючи факт ненадання позивачем жодних первинних документів з приводу одержання вказаної суми коштів, податковий орган підставою вказав на необхідність сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5%.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 15.10.2025 у справі № 460/11335/24.
Водночас, позивачем не заперечується, що декларація про майновий стан і доходи за 2023 ним не подавалась.
Доводи позивача про те, що інформація з листа Національного банка України від 20.03.2024 №24-0006/21625/БТ не може вважатися податковою інформацією на підставі якої контролюючий орган може робити висновки, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки лист фінансової установи, який містить інформацію щодо періоду і розміру отриманого особою доходу та дає можливість ідентифікувати таку особу, може бути використаним при проведенні податкової перевірки у розумінні статті 83 ПК України.
До того ж, вказані виписки із банківських рахунків підтверджують рух грошових коштів по всім банківським рахунках, відкритих на ім`я позивача, які були враховані під час документальної позапланової невиїзної перевірки, а тому є належними та допустимими доказами.
З огляду на викладене, враховуючи факт ненадання позивачем жодних первинних документів з приводу одержання спірної суми коштів у розмірі 7 057 174,84 грн, та пояснень щодо його не включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, колегія суддів дійшла висновку про наявність у контролюючого органу законних підстав для донарахування ОСОБА_1 за 2023 рік податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1270291,47 грн (7 057 174,84 х 18 % = 1270291,47 грн), а також військового збору у розмірі 105 857,62 грн (7 057 174,84 х 1,5 % = 105 857,62 грн) за податковими повідомленнями рішеннями №000155062406 від 30.10.2024 та №000155072406 від 30.10.2024.
Спеціальною статтею Податкового кодексу України, яка встановлює відповідальність податкового агента за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати, є стаття 125-1 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 125-1.1 статті 125-1 Податкового кодексу України, не нарахування та/або неутримання та/або несплата (неперерахування) та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, а також нерезидентом, на якого покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому розділом III цього Кодексу, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Ті самі дії, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету (п. 125-1.2 ст. 125-1 Податкового кодексу України).
Враховуючи вказане, податкові повідомлення рішення №000155062406 від 30.10.2024 та №000155072406 від 30.10.2024 є законним та обґрунтованим, а тому рішення суду першої інстанції про скасування податкового повідомлення-рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні вказаної частині вимог.
Також, відповідно до вимог підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Пунктом 49.1 статті 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Згідно з підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
За приписами пункту 179.1 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до положень пункту 120.1 статті 120 ПК України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Враховуючи те, що позивач не подала річну декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік, то колегія суддів дійшла висновку про правомірність застосування відповідачем оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням №000155052406 від 30.10.2024 до ОСОБА_1 , на підставі пункту 120.1 статті 120 ПК України, штрафу у розмірі 340 грн.
Що стосується правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення №000155082406 від 30.10.20243, яким відповідачем застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 1020 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пунктом 44.3 статті 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше як 1095 днів з дня податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Згідно з пунктом 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Так, з матеріалів справи встановлено, що під час проведення перевірки ОСОБА_1 контролюючим органом надіслано запит Головного управління ДПС в Полтавській області від 06.05.2024 №15680/6/16-31-24-08-08, а також, лист Головного управління ДПС в Полтавській області від 01.08.2024 №22639/6/16-31-24-06-07, в якому відповідачем було запропоновану позивачу надати пояснення та документальне підтвердження стосовно походження коштів на рахунках із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі).
Колегією суддів встановлено, що 01.08.2024 року лист Головного управління ДПС в Полтавській області від 01.08.2024 №22639/6/16-31-24-06-07 був направлений позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення (поштове відправлення №0600948073924) на адресу позивача, а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується наявним в матеріалах справи конвертом разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до відмітки пошти, конверт (поштове відправлення №0600948073924) не вручений та повернутий “за закінченням терміну зберігання”, тобто контролюючим органом направлено лист з дотриманням п. 42.2 ст. 42 ПК України. 
Однак, як до початку перевірки так і під час її проведення позивачем жодних документів, що стосуються предмета перевірки, а саме: виписки про рух коштів на картковому рахунку, відкритому на фізичну особу за період з 01.01.2023 по 31.12.2023; пояснення щодо надходження коштів та їх походження; інших наявних документів, що стосуються предмета перевірки податковому органу не було надано, про що останнім 18.09.2024 року складено відповідний Акт №587/16-31-24-08.
Посилання позивача в позовній заяві, що лист від 01.08.2024 №22639/6/16-31-24-06-07 не містить чіткого переліку необхідної інформації та документів, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в листі наведено чіткий перелік документів та пояснень які необхідно надати, а саме: виписки про рух коштів на картковому рахунку, відкритому на фізичну особу за період з 01.01.2023 по 31.12.2023; пояснення щодо надходження коштів та їх походження; інших наявних документів, які не увійшли до зазначеного переліку, але безпосередньо стосуються наведених вище обставин.
При цьому, враховуючи те, що позивачем до початку перевірки жодних доказів в підтвердження походження грошових коштів до податкового органу не було надано, то у податкового органу була відсутня можливість зазначити конкретний перелік первинних документів із зазначенням номерів та дат в наведеному запиті.
Таким чином, за наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №000155082406 від 30.10.2024, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020 грн.
Крім того, відповідачем згідно податкового повідомлення-рішення №000155102406 від 30.10.2024 до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 7100 грн за не надання відповіді на обов`язковий запит податкового органу.
Так, податковий орган засобами поштового зв`язку, надіслав ОСОБА_1 запит від 01.08.2024 про надання пояснень та копій первинних документів, щодо походження грошових коштів отриманих ним на банківський рахунок протягом 2023 року, що були належним чином відправлено, не вручений та повернутий “за закінченням терміну зберігання”
Водночас, як вже зазначалось, ОСОБА_1 жодних пояснень та первинних документів на запит контролюючого органу не надав.
Відповідно до п. 121.2. ст. 121 ПК України ненадання відповіді на запит, неподання або подання не в повному обсязі платником податків, фінансовим агентом або іншою особою документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу, тягне за собою накладення штрафу у 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Отже, за наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №000155102406 від 30.10.2024, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 7100 грн.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 15.10.2025 у справі № 460/11335/24.
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивачем і під час розгляду справи до суду не надано жодних документів, які б стосувалися предмету перевірки та спростовували висновки податкового органу про отримання ним у 2023 році доходів, без їх належного обліку, звітності і оподаткування.
З огляду на встановлені обставини справи, а також правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають скасуванню.
Разом з цим, суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, дійшов хибного висновку про наявність підстав для звільнення позивача від відповідальності.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Не врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до неправильного вирішення справи, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 по справі № 440/5769/25 скасувати.
Прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено 07.07.2026 року