номер провадження справи 15/65/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2026 Справа № 908/1248/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича, за участі секретаря судового засідання Бойко Н.А., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи 
за позовом Запорізької міської ради, 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206
до відповідачів:
1. Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕСО - Автотехнікс”, 02232, м. Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 16
2. Фізичної особи – підприємця Верьовкіної Марини Миколаївни, АДРЕСА_1 
3. Фізичної особи - підприємця Соскова Юрія Євгеновича, АДРЕСА_1 , 
про стягнення коштів

за участю представників сторін:
від позивача: Савченко О.В., самопредставництво, виписка з ЄДР від 10.07.2025; посвідчення № 1600 від 20.05.2024; 
від відповідача: 1. /в режимі відеоконференції/: Спиридонов О.В., довіреність б/н від 06.03.2024, виписка з ЄДР від 10.07.2025;
від відповідача: 2. /в режимі відеоконференції/: Задорожний О.В., адвокат, ордер серії АА № 1716947 від 28.05.2026; 
від відповідача 3 /в режимі відеоконференції/: Задорожний О.В., адвокат, ордер серії АА № 1716925 від 28.05.2026; 
відповідач 3: Сосков Ю.Є, особисто, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 04.11.1995, Витяг з ЄДР від 14.11.2025;
вільний слухач: Соскова Марія, посвідчення особи (Болгарія) № 653055272 від 01.03.2024;

установив
26.05.2026 за допомогою підсистеми “Електронний суд” до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Запорізької міської ради до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО - Автотехнікс», Фізичної особи – підприємця Верьовкіної Марини Миколаївни, Фізичної особи - підприємця Соскова Юрія Євгеновича про:
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО - Автотехнікс» на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 17.03.2017 по 31.12.2023 в розмірі 1 640 570,76 грн; 
- стягнення з Фізичної особи-підприємця Верьовкіної Марини Миколаївни на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 17.03.2017 по 31.12.2023 в розмірі 182 095,15 грн; 
- стягнення з Фізичної особи-підприємця Соскова Юрія Євгеновича на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 17.03.2017 по 31.12.2023 в розмірі 348 013,34 грн.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 26.05.2026 здійснено автоматизований розподіл зазначеної позовної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 908/1248/26 та визначено до розгляду судді Горохову І.С.
Ухвалою від 27.05.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 908/1248/26; присвоїв справі номер провадження 15/63/26, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 25.06.2026 о 10 год. 00 хв. 
Разом із матеріалами позовної заяви від Запорізької міської ради до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСО - Автотехнікс» в межах ціни позову, а також шляхом накладання арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності Фізичній особі-підприємцю Верьовкіній Марині Миколаївні в межах ціни позову.
За наслідками розгляду заяви позивача про забезпечення позову ухвалою від 27.05.2026 задоволено заяву Запорізької міської ради про забезпечення позову у справі та постановив:
1) забезпечити позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСО - Автотехнікс» (ідентифікаційний код юридичної особи 30721457) в межах ціни позову, а саме:
- цілісно-майновий комплекс, інв. №№ 0001,0005,0006; частка 29/100 від загальною площі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 778797923101), номер відомостей про речове право: 31156032;
2) забезпечити позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності Фізичній особі-підприємцю Верьовкіній Марині Миколаївні (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в межах ціни позову, а саме:
- кладова для зберігання матеріалів літ. У, загальною площею 51,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 851867823101);
- будівля мийки літ. Є, загальною площею 23,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 851803823101); 
- будівля повітряпідігріву інв. № 0007, загальною площею 12,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 606194823101).
05.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача-3 суд отримав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (вих. № 0406-5/26 від 04.06.2026). 
Ухвалою від 11.06.2026 суд задовольнив заяву представника відповідача-1, Спиридонова О.В., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
05.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача-3 суд отримав відзив на позовну заяву (вих. № 0406-3/26 від 04.06.2026), з додатками.
Ухвалою від 09.06.2026 суд задовольнив заяву відповідача -3 про участь представника – адвоката Задорожного О.В. в судових засіданнях в режимі відеоконференції. 
05.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача 3 - Фізичної особи - підприємця Соскова Ю.Є. суд отримав клопотання (вих. № 0406-4/26, сформоване у підсистемі 04.06.2026), в якому відповідач 3 просить суд:
1) закрити провадження у даній справі № 908/1248/26, оскільки існує не скасована ухвала Господарського суду Запорізької області від 04.12.2025 у справі № 980/2799/25 (суддя Боєва О.С.) про закриття провадження у справі між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (п. 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 231 та п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України) про що винести ухвалу суду;
2) cкасувати заходи забезпечення позову у справі № 908/1248/26.
Ухвалою від 09.06.2026 суд прийняв клопотання відповідач-3 про закриття провадження у справі та скасування заходів забезпечення позову у справі № 908/1248/26 до розгляду, та призначив засідання з розгляду клопотання на 12.06.2025 о 10:00. 
11.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі (вих. б/н, сформовані у підсистемі 11.06.2026).
Ухвалою від 12.06.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання Фізичної особи – підприємця Соскова Юрія Євгеновича (вих. № 0404-4/269 від 04.06.2026) про закриття провадження у справі та скасування заходів забезпечення позову у справі № 908/1248/26.
11.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача-1 суд отримав відзив на позовну заяву (вих. б/н, сформований у підсистемі 11.06.2026), з додатками. 
16.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від позивача суд отримав відповідь на відзив з додатками (вих. б/н, сформовану у підсистемі 16.06.2026) стосовно відзиву відповідача-3 ФОП Соскова Ю.Є.
19.06.2026 поштовим відділенням були повернуті до суду копії ухвал від 27.05.2026 (про відкриття провадження у справі та про забезпечення позову), які направлялись відповідачу-2 з причин закінчення встановленого терміну зберігання, про що міститься відповідна відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення. 
23.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від позивача суд отримав відповідь на відзив з додатками (вих. б/н, сформовану у підсистемі 22.06.2026) стосовно відзиву відповідача-1 - ТОВ “ЕСО-Автотехнікс”.
24.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача-1 суд отримав заперечення (на відповідь на відзив) /вих. № 23/06/2025-1ЗПС, сформовані у підсистемі 23.06.2026/. 
24.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача-3 суд отримав клопотання про залишення відповіді на відзив на позовну заяву без розгляду (вих.б/н, сформовану у підсистемі 24.06.2026). 
24.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача-3 суд отримав заперечення на відповідь на відзив (вих. № 2406-2/26, сформовані у підсистемі 24.06.2026).
25.06.2026 через підсистему “Електронний суд” від позивача суд отримав клопотання про долучення доказів (вих. б/н, сформоване у підсистемі 24.06.2026).
Ухвалою від 25.06.2026 суд відмовив Запорізькій міській раді в задоволенні усного клопотання представника Савченка І.Г. про поновлення процесуального строку для подання відповіді на відзив і відповідь на відзив (вих. б/н, сформовану у підсистемі “Електронний суд” 16.06.2026) залишив без розгляду; продовжив строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів; визначив позивачу надати відповіді на запитання відповідача-3, ФОП Соскова Ю.Є., що поставлені у відзиві на позовну заяву (вих. б/н, сформований у підсистемі “Електронний суд” 04.06.2026), оформлені у порядку, визначеному ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, у строк до 10.07.2026; відклав підготовче засідання у справі на 20.07.2026 об 11:00. 
Направлена судом на адресу відповідача-2 (ФОП Верьовкіної М.М.) ухвала від 25.06.2026 була повернута до суду поштовим відділенням 17.07.2026 без вручення адресатові із позначенням причини не вручення “закінчення встановленого терміну зберігання”.
13.07.2026 через підсистему “Електронний суд” від позивача суд отримав відповіді на письмове опитування учасників справи як свідків /відповідно до ст. 90 ГПК України/, сформовані у підсистемі 10.07.2026.
20.07.2026, до початку засідання, через підсистему “Електронний суд” від позивача суд отримав (сформовані у підсистемі 17.07.2026) додаткові пояснення у справі з доданими до пояснень документами. 
Ухвалою від 20.07.2026 суд відмовив в задоволенні усного клопотання представника ФОП Соскова Ю.Є. – адвоката Задорожного О.В. про зобов`язання позивача надати відповіді на поставлені відповідачем-3 у відзиві на позовну заяву запитання, оформлені у відповідності до вимог ст. 90 Господарського процесуального кодексу України; відклав підготовче засідання у справі на 06.08.2026 о 10 год. 30 хв. 
04.08.2026 через підсистему “Електронний суд” від відповідача-1 суд отримав заперечення на додаткові пояснення Запорізької міської ради від 17.07.2026 (вих. № 04/08/2026-1зпп, сформовані у підсистемі 04.08.2026).
06.08.2026 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 01.09.2026. 
31.08.2026 від ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» надійшли додаткові пояснення у справі в яких відповідач зазначив, що одночасне використання пропорційного підходу для обґрунтування власного розрахунку та заперечення арифметичного походження 0,5203 га з тих самих 29/100 потребує послідовного пояснення з боку позивача. Сам факт формування витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку у 2024 році не означає його автоматичної недопустимості для доказування обставин попередніх періодів. Оцінюючи витяг від 29.02.2024 № НВ-23000311192024 у сукупності з іншими матеріалами справи, суду належить встановити не лише його формальну належність до спірної земельної ділянки, а й те, чи доведено можливість використання відображеної у ньому НГО як бази для розрахунку за 2017-2023 роки. За відсутності такого доказування відповідна невизначеність стосується не другорядного елемента, а самого розміру позовної вимоги. 
01.09.2026 від ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» надійшли додаткові пояснення щодо врахування правових висновків Верховного Суду. Відповідач посилається на правові висновки сформовану Верховним Судом у постановах від 06.05.2026 справа № 908/1619/25, від 28.08.2025 справа № 160/27644/23, від 25.02.2025 справа № 908/929/24, від 21.05.2026 № 320/18031/23, від 26.03.2026 № 520/10902/23, справах №№ 629/4628/16-ц, 922/3412/17.
01.09.2026 від ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності та приєднання до заяви відповідачів 2, 3. Зазначив про частковий сплив строку позовної давності щодо позовних вимог за період з 17.03.2017 по 01.04.2017 (16 днів) з урахуванням вимоги законодавства України, яке діяло на той час те регулювало питання щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину та на період воєнного стану. Просить врахувати та застосувати наслідки спливу строку позовної давності. 
01.09.2026 розгляд справи за клопотанням представника позивача відкладено на 07.09.2026. 
Технічна фіксація засідання здійснювалась за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.
Судом перевірені повноваження присутніх в засіданні представників учасників. Відводів складу суду не заявлено.
Позов заявлено з наступних підстав: на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві власності розташовані об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності відповідачів. З відповідачами за спірний період користування земельною ділянкою не було укладено договорів оренди землі. Земельна ділянка є цілісним об`єктом цивільних прав та не була поділена між відповідачами пропорційно займаній площі землі. Позивач просить стягнути з відповідачів, власників об`єктів нерухомого майна безпідставно збережені кошти орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою на якій ці об`єкти розміщені, без належних на те правових підстав з урахуванням статей 1212-1214 ЦК України. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» щодо позову заперечило з наступних підстав: позивач не довів матеріально-правових підстав для задоволення позову, не довів факту безпідставного збереження коштів відповідачем та його розміру, неправильно визначив правову природу такого збереження,. Неправильно визначив правову природу санкції та фактично просить стягнути кошти від нереального і безпідставного збагачення, а умовно розрахований на підставі суб`єктивних здібностей еквівалент орендної плати, який не відповідає фактичним обставинам справи. Відповідач добросовісно виконував передбачений законом публічний обов`язок із сплати земельного податку щодо земельної ділянки, на якій розташоване належне йому нерухоме майно. Земельний податок сплачувався з урахуванням Витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером 2310100000:05:014:0077 у частині, яка стосується відповідача у розмірі площі зайнятої земельної ділянки 0,5203 га. Заявляючи до стягнення заборгованість позивач покладає на відповідача додатковий фінансовий обов`язок за той самий період та тієї самої земельної ділянки, що вже відповідачем сплачено земельний податок. Позивач не спростував частину площі земельної ділянки, яку фактично займає відповідач. Заявлене до стягнення сума коштів фактично є не доходом товариства, а розрахунком умовно недоотриманої позивачем орендної плати. Також з урахуванням вимог чинного законодавства України, відповідач звільняється від плати за землю у період дії воєнного стану, у даному випадку з 01.03.2022 по 31.12.2022. самі по собі факти належності відповідачу нерухомого майна на земельній ділянці комунальної власності та відсутності укладеного договору оренди землі не є автоматичними підставами для задоволення кондиційного позову чи стягнення умовного еквіваленту орендної плати, оскільки гіпотетичний математичний розрахунок позивача не може замінити обов`язку дослідження фактичного здійснення платежів, площі та правового режиму відповідного періоду. У позові просить відмовити повністю.
Відповідачі 2, 3 щодо позову заперечили з наступних підстав: з урахуванням норм чинного законодавства України земельний податок (чи орендна плата за землю) комунальної власності м. Запоріжжя за період з 28.02.2022 по 31.12.2022 не повинна сплачуватися. Позивач безпідставно просить стягнути кошти з розрахунку орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки землі, а не земельного податку з розрахунку 1%, за умови відсутності укладених договорів оренди земельної ділянки. З урахуванням розміщення земельної ділянки на території можливих бойових дій, вважає, що відповідачі звільняються від орендної плати за земельні ділянки також і за період 2023-2025 роки, тобто на період до визначення дати припинення можливих бойових дій, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідач 3 не був власником 29100 та 27/50 цілісного – майнового комплексу №№ 0001, 0005, 0006 загальною площею 4141/5 кв.м. у 2017 році, оскільки власником такого майна до Євгельської О.С. був ПАТ «Фідобанк». Будинок, що розташований на земельній ділянці є триповерховим, та площа на земельній ділянці не може дорівнювати площі на всіх трьох поверхах, що впливає на пропорційність зайняття земельної ділянки відповідачами. За час воєнного стану внаслідок обстрілів та пошкодження майна відповідачів суттєво змінилися умови господарювання на земельній ділянці, що має наслідком максимальне зменшення плати за землю, однак позивачем дані умови ігноруються. Також заявлено про сплив строку позовної давності і про застосування наслідків такого спливу до відповідачів 2 та 3. Додатково ФОП Сосков Ю.Є. просить розстрочити виконання рішення у частині стягнення суми заборгованості на 12 місяців із сплатою щомісячних платежів. У позові просить відмовити повністю. 
У відповіді на відзив відповідача 1 позивач зазначив, що договір оренди землі припинено 30.11.2015. Відповідачі користуються земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомого майна, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою на якій розташовано таке майно. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт такі кошти є безпідставно збереженими. Спірна земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у державному земельному кадастрі. Таким чином, застосовувати іншу площу об`єкта цивільних прав для розрахунку є неправомірним, а розрахунок неналежним який не підлягає розгляду. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території. Оскільки відповідачі користуються земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, дія п. 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не поширюються на правовідносини сторін в рамках даної справи. 
У запереченнях на відповідь на відзив ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» зазначило, що позивач не здійснив доказування реального обсягу майна, який нібито був безпідставно збережений відповідачем. Матеріалами справи підтверджується не безоплатне користування земельною ділянкою, а системне виконання відповідачем обов`язку щодо плати за землю. Обов`язок сплатити відповідачем умовного еквіваленту орендної плати суперечить правовій природі кондиційного зобов`язання та фактично перетворює механізм відновлення майнового стану на механізм повторного стягнення. Відповідачем 1 до матеріалів справи надано Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 21.11.2017 № 1757/207-17 відповідно до якого для ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» визначалась нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,5203 га. Правові висновки Верховного Суду на які посилається позивач самі по собі не підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а лише визначають можливість застосування відповідного способу захисту права за умови доведення усіх необхідних елементів кондиційного зобов`язання. Верховний суд у справі № 908/1196/24 прямо вказав на необхідності врахування вимог законодавства України щодо пільгового періоду сплати плати за землю при дослідженні обставин справи. Відповідач 1 не ухилявся від обов`язків землекористувача та не вчиняв дій, спрямованих на уникнення плати за землю. У позові просить відмовити. 
У запереченнях на відповідь на відзив відповідачі 2 та 3 заперечили щодо позову за підстав наведених у відзиві. 
Позивач у додаткових поясненнях зазначив, що матеріалами справи підтверджується володіння відповідачем об`єктами нерухомого майна на спірній земельній ділянці у 2017 році. Розрахунок заборгованості здійснено пропорційно до площі нерухомого майна розташованого на земельній ділянці для кожного з відповідачів. Посилання на погіршення умов господарювання розглядалося у подібному спорі у справі № 908/2800/25. Приймаючи до уваги приписи п. п. 12, 19 Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України щодо продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 12.03.2020 по 30.06.2023 та у подальшому на строк дії воєнного стану, який діє з 24.02.2022 по теперішній час, строки позовної давності не порушені. Щодо надання розстрочки виконання рішення заперечив. 
ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» надало заперечення на додаткові пояснення позивача від 17.07.2026 зазначивши, що ненадання відповідачем 1 альтернативного розрахунку не звільняє позивача від виконання визначеного законом обов`язку доказування та не змінює класичного розподілу процесуального тягаря. Ключова хибність позиції позивача полягає в ототожненні арифметичного результату власних обчислень із доказом існування розміру кондиційного зобов`язання. Запорізька міська рада не має права довільно змішувати приватноправову природу кондиційного зобов`язання, договірні механізми орендних відносин та імперативні норми податкового законодавства виключно з метою формування вигідного для себе підсумкового розрахунку. Позивач зобов`язаний спростувати доказове значення витягу від 21.11.2017 № 1757/207-17, наданих податкових декларацій і квитанцій про їх прийняття, довівши інший розмір площі користування відповідачем 1 належними та допустимими доказами.
Судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 
Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд щодо спору зазначає наступне.
30.11.2025 між Запорізькою міською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Сосковим Юрієм Євгеновичем (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) укладено договір оренди землі № 04052610778 строком на 10 років та додаткову угоду № 040726100859 від 12.09.2007 на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:05:014:0077 площею 1,7943 га для розташування комплексу будівель та споруд по обслуговуванню автомобілів, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, Південне шосе, 57.
30.11.2015 вказаний договір оренди землі припинено у зв`язку із закінченням строку дії договору.
Згідно інформації з, відсутні відомості щодо укладання договору оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:05:014:0077 після 30.11.2015 року.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (Реєстр), право власності на об`єкти нерухомого майна на вказаній земельній ділянці зареєстровано за наступними власниками:
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 )
1. Автомайстерня літ. Ю, загальною площею 79,5 кв.м за період з 17.03.2017 по 31.12.2023; 
2. Автомайстерня літ. X, загальною площею 30,7 кв.м за період з 17.03.2017 по 31.12.2023;
3. Автомайстерня літ. К, загальною площею 57,6 кв.м за період з 17.03.2017 по 31.12.2023.
Право власності на вказані об`єкти нерухомого майна за договорами дарування від 03.10.2024 перейшло до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).
Верьовкіна Марина Миколаївна (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 )
1. Кладова для зберігання матеріалів літ. У, загальною площею 51,7 кв.м за період з 17.03.2017 по 31.12.2023;
2. Будівля мийки літ. Є, загальною площею 23,8 кв.м за період з 17.03.2017 по 31.12.2023;
3. Будівля повітряпідігріву інв. № 0007, загальною площею 12,3 кв.м за період з 17.03.2017 по 31.12.2023;
Товариство з обмеженою відповідальністю «Есо-Автотехнікс» (ідентифікаційний код 30721457)
29/100 Цілісного-майнового комплексу, інв. №№ 0001, 0005, 0006 загальною площею 4141,5 кв.м – 1246,80 кв.м. 
Інша частина вказаного майнового комплексу зареєстрована за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), попередній власник ПуАТ «Фідобанк» 27/50 – 2120,90 кв.м, 17/100 – 773,80 кв.м. попередній власник ПуАТ «Фідобанк».
Загальна площа об`єктів нерухомого майна складає: 79,5 + 30,7 + 57,6 + 51,7 + 23,8 + 12,3 + 4141,5 = 4397,10 кв.м (безпосередньо за відповідачами у справі 4397,10 - 773,80 - 2120,90 = 1502,40).
Згідно з інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області (листи: № 4473/5/08-01-24-05-12 від 05.05.2025 та вих. № 6015/5/08-01-24-03-12 від 07.05.2024) фізичні особи-підприємці Верьовкіна Марина Миколаївна та ОСОБА_1 090) не звітують та не сплачують плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:05:014:0077.
Згідно з інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області ТОВ «ЕСО- Автотехнікс» сплатило за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:05:014:0077: за 2017 рік - 142 576,92 грн; за 2018 рік - 229 091,26 грн; за 2019 рік - 0,00 грн; за 2020 рік - 0,00 грн; за 2021 рік - 229 091,26 грн; за 2022 рік - 84 000,13 грн; за 2023 рік - 289 800,45 грн. Загальний розмір 974 560,02 грн. 
30.06.2015 Запорізькою міською радою було прийнято рішення № 7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», згідно з яким вирішено, зокрема, впровадити оподаткування земель міста на підставі нової нормативної грошової оцінки з 01.01.2016. Рішення № 7 оприлюднене 14.07.2015 в газеті «Запорізька Січ» та набрало чинності з 01 січня 2016 року.
30.06.2015 Запорізька міська рада прийняла рішення № 6 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)». Відповідно до додатку 3 цього рішення, встановлено розмір орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки). Земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:05:014:0077 відноситься до категорії земель: інші земельні ділянки м. Запоріжжя, розмір орендної плати якої складає 3% від нормативної грошової оцінки.
28.11.2018 Запорізька міська рада прийняла рішення № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» (повний текст рішення знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайту Запорізької міської ради за посиланням: https://zp.gov.ua/uk/documents/item/33564). Зазначеним рішення Запорізькою міською радою було встановлено розміри орендної плати за використання земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності (у відсотках від їх нормативної грошової оцінки).
Позивач посилається на користування відповідачами земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. 
Просить стягнути з відповідачів заборгованість за користування земельною ділянкою з урахуванням наступного розрахунку за період з 17.03.2017 по 31.12.2023.
Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (НГО) від 29.02.2024 № НВ-2300031192024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:05:014:0077, загальною площею 1,7943 га, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, Південне шосе, 57, становить 56 449 934,01 грн у цінах 2024 року.
Загальна орендна плата за 2017 рік (з 17.03.2017 по 31.12.2017): 56 449 934,01 грн (НГО 2024 року) / 1,051 (К2023) / 1,15 (К2022) / 1,1 (К2021) / 1,0 ( НОМЕР_6 ) / 1,0 ( НОМЕР_7 ) / 1,0 ( НОМЕР_8 ) / 1,0 (К2017) = 42 459 042,59 грн (НГО 2017 року).
Розмір орендної плати за 2017 рік: 42 459 042,59 грн * 3% (від нормативної грошової оцінки землі) = 1 273 771,28 грн.
Річний розмір орендної плати за 1 кв.м нерухомого майна (від загальної площі нерухомого майна 4397,10 кв.м) складає: 1 273 771,28 грн/4397,10 кв.м = 289,68 грн.
Загальна орендна плата за 2018 рік: 56 449 934,01 грн (НГО 2024 року)/1,051 (К2023)/1,15(К2022)/11,1( НОМЕР_9 )/1,0( НОМЕР_6 )/1,0(К2018) = 42 459 042,59 грн (НГО 2018 року).
Розмір орендної плати за 2018 рік: 42 4459 042,59 грн * 3% (від грошової оцінки землі) = 1 273 771,28 грн.
Річний розмір орендної плати за 1 кв.м. нерухомого майна (від загальної площі нерухомого майна 4 397,10 кв.м.) становить: 1 273 771,28 грн / 4397,10 грн = 289,68 грн. 
У 2019-2021 роках умови нарахування орендної плати не змінювались і відповідають розміру 2017 року. 
Загальна орендна плата за 2022 рік: 56 449 934,01 грн (НГО 2024 року)/1,051 (К2023)/1,15 (К2022) = 46 704 946,85 грн (НГО 2022 року). Розмір орендної плати за 2022 рік: 46 704 946,85 грн х 3% (від нормативної грошової оцінки землі) = 1 401 148,41 грн. Річний розмір орендної плати за 1 кв.м (від загальної площі нерухомого 4397,10 кв.м) становить 1 401 148,41 грн / 4397,10 = 318,65 грн. 
Загальна орендна плата за 2023 рік: 56 449 934,01 грн (НГО 2024 року)/1,051 (К2023)/1,15 (К2022) = 53 710 688,88 грн (НГО 2023 року). Розмір орендної плати за 2023 рік: 53 710 688,88 грн х 3% (від нормативної грошової оцінки землі) = 1 611 320,67 грн. Річний розмір орендної плати за 1 кв.м (від загальної площі нерухомого 4397,10 кв.м) становить 1 611 320,67 грн / 4397,10 грн = 366,45 грн. 
Фізична особа-підприємець Сосков Юрій Євгенович 
За період з 17.03.2017 по 31.12.2017: 79,5 кв.м + 30,7 кв.м + 57,6 кв.м х 289,68 грн х 290 днів/365 днів = 38 620,30 грн.
За період з 01.01.2018 по 31.12.2018: 79,5 кв.м + 30,7 кв.м + 57,6 кв.м х 289,68 грн = 48 608,31 грн.
За період 2019-2021 роки 48 608,31 грн х 3 = 145 824,93 грн.
За період з 01.01.2022 по 31.12.2022: 79,5 кв.м + 30,7 кв.м + 57,6 кв.м х 318,65 грн = 53 469,48 грн.
За період з 01.01.2023 по 31.12.2023: 79,5 кв.м + 30,7 кв.м + 57,6 кв.м х 366,45 грн = 61 490,32 грн.
Загальний розмір: 38 620,30 грн (2017 рік) + 48 608,31 грн х 4 (2018-2021 роки) + 53 469,48 грн (2022 рік) + 61 490,32 грн (2023 рік) = 348 013,34 грн. 
Фізична особа – підприємець Верьовкіна М.М. 
За період з 17.03.2017 по 31.12.2017: 23,8 кв.м + 12,3 кв.м + 51,7 кв.м х 289,68 грн х 290 днів/365 днів = 20 207,76 грн.
За період з 01.01.2018 по 31.12.2018: 23,8 кв.м + 12,3 кв.м + 51,7 кв.м х 289,68 грн = 25 433,90 грн.
За період 2019-2021 роки: 25 433,90 грн х 3 = 76 301,70 грн.
За період з 01.01.2022 по 31.12.2022: 23,8 кв.м + 12,3 кв.м + 51,7 кв.м х 318,65 грн = 27 977,48 грн.
За період з 01.01.2023 по 31.12.2023: 23,8 кв.м + 12,3 кв.м + 51,7 кв.м х 366,45 грн = 32 174,31 грн.
Загальний розмір: 20 207,76 грн (2017 рік) + 25 433,90 грн х 4 (2018-2021 роки) + 27 977,48 грн (2022 рік) + 32 174,31 грн (2023 рік) = 182 095,15 грн. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» 
За період з 17.03.2017 по 31.12.2017: 1246,80 кв.м х 289,68 грн х 290 днів/365 днів = 286 959,39 грн.
За період з 01.01.2018 по 31.12.2018: 1246,80 кв.м х 289,68 грн = 361 173,02 грн.
За період 2019-2021 роки: 361 173,02 грн х 3 = 1 083 519,06 грн.
За період з 01.01.2022 по 31.12.2022: 1246,80 кв.м. х 318,65 грн = 397 292,82 грн.
За період з 01.01.2023 по 31.12.2023: 1246,80 кв.м х 366,45 грн = 456 889,86 грн.
Загальний розмір: 286 959,39 грн (2017 рік) + 361 173,02 грн х 4 (2018-2021 роки) + 397 292,82 грн (2022 рік) + 456 889,86 грн (2023 рік) = 2 585 834,15 грн – 142 576,92 грн/365д х 290д (сплата 113 280,29 грн з 13.03.2017 по 31.12.2017) – 229 091,26 грн (сплата у 2018 році) – 229 091,26 грн (сплата у 2021 році) – 84 000,13 грн (сплата у 2022 році) – 289 800,45 грн (сплата у 2023 році) = 1 640 570,76 грн.
Доказів визнання недійсним Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (НГО) від 29.02.2024 № НВ-2300031192024 не надано, отже він є чинним. 
Разом: 348 013,34 грн + 182 095,15 грн + 1 640 570,76 грн = 2 170 679,25 грн. 
15.08.2025 Запорізька міська рада надіслала на адресу відповідачів вимогу про повернення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна № 01/02-11/527, що підтверджується фіскальними чеками та описами вкладення у цінний лист. Доказів надання відповіді на вказану вимогу не надано. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» посилається на Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 21.11.2017 № 1757/207-17 за якою нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:05:014:0077 дорівнює 50 609 896,50 грн (дата формування витягу).
Таким чином розмір орендної плати за 2017 рік буде становити: 50 609 896,50 грн *1,0 (К2017)*3%/100 = 1 518 296,90 грн. 
За 1 кв.м нерухомого майна (від загальної площі нерухомого майна 4397,10 кв.м) = 1 518 296,90 грн / 4397,10 кв.м = 345,29 грн. 
Тобто, якщо здійснювати розрахунок заборгованості, заявленої до стягненням з урахуванням Витягу від 21.11.2017 № 1757/207-17 розмір оренди буде більшим, у т.ч. з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі 2018-2024 років. 
Отже, суд вважає Витяг № НВ-2300031192024 від 29.02.2024, використаний позивачем під час розрахунку доходу, отриманого від безпідставно набутого майна відповідачами належним та допустимимм доказом. 
Щодо індексації нормативної грошової оцінки. 
Згідно з ст. 289 Податкового Кодексу України (далі - ПК України), для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до даних офіційного сайту Державної податкової служби України (https://tax.gov.ua/nove-pro-podatki--novini-/print-553960.html) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання статті 289 ПК України листом від 12.01.2024 № 6-28-0.222-600/2-24 повідомила про значення коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 1996-2023 роки.
Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за попередній рік застосовується для розрахунку податкового зобов`язання на наступний рік.
У постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 804/937/16 викладено правовий висновок, виходячи з якого коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки завжди застосовується ретроспективно. Тобто, кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком (орендної плати) враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного(накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (які визначається щорічно). Такий підхід дозволяє актуалізувати величину бази оподаткування земельним податком (орендної плати) шляхом врахування інфляційних коефіцієнтів. Тобто, сенс кумулятивного застосування коефіцієнтів індексації саме V тому й полягає, щоб, застосовуючи їх за минулі роки, починаючи з пати проведення грошовоїоцінки, щорічноактуалізувати базу оподаткування земельним податком (орендної плати).
Згідно з висновками, наведеними у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 804/937/16, від 23.06.2022 у справі № 160/8668/19, вказано, що нормами ПК України (п. 289.2 ст. 289) прямо передбачено, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти розраховує Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин і їх чинність не залежить від того, чи іншого рішення ради. На відповідні коефіцієнти індексується нормативна грошова оцінка, яка є чинною у відповідний період.
Нормативне регулювання визначення розміру орендної плати за оренду земельних ділянок державної або комунальної власності відбувається за імперативно встановленою формулою множення нормативної грошової оцінки на коефіцієнт, який погоджується сторонами в договорі, але у законодавчо встановлених межах.
Тобто, з 2016 року по теперішній час нормативна грошова оцінка земель міста, в тому числі спірної земельної ділянки була сталою та змінювалась лише на щорічні коефіцієнти індексації. Для отримання нормативної грошової оцінки за попередні роки позивач ділив нормативну грошову оцінку 2024 року на коефіцієнти * індексації за попередні роки.
Згідно із статтею 265 Податкового кодексу України плата за землю є складовою податку на майно.
Статтею 10 Податкового кодексу України встановлено, що податок на майно є місцевим податком. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Відповідно до ст. 288.5.1. Податкового кодексу України розмір річної орендної плати не може бути меншим розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.
За приписами підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно із положеннями ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Несплата Запорізькій міській раді безпідставно збереженої орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою порушує інтереси територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, який може бути використаний для задоволення нагальних потреб.
Відповідачі, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшили вартість власного майна, а Запорізькою міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), на отримання яких позивач цілком правомірно очікував.
Запорізька міська рада відповідно до вимог пунктів 3, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» та ч. 1 ст. 122 ЗК України є органом, який від імені територіальної громади здійснює права власника, щодо спірної земельної ділянки.
Відповідно до вимог ст. ст. 2, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Запорізька міська рада є органом, через який територіальною громадою міста Запоріжжя безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування.
Статтею 125 Земельного кодексу України установлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Основою будь-якої держави є нормативно-правові акти, які є обов`язковими до виконання. Без права і законодавства держава не спроможна об`єктивно управляти суспільством, забезпечувати здійснення прийнятих нею рішень, охороняти і захищати права своїх громадян. При цьому, створюючи систему органів державної влади та визнаючи свободу кожного у реалізації права на власність, держава жодним чином не мала на меті, щоб будь-який суб`єкт правовідносин міг обійти встановлений законом порядок набуття певних прав.
Використання спірної земельної ділянки відповідачами без належного правового оформлення позбавило Запорізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати.
Як визначено у ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
З моменту визначення меж та площі земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 57, кадастровий номер земельної ділянки: 2310100000:05:014:0077, зазначена земельна ділянка є цілісним об`єктом цивільних прав, поділ або об`єднання якого можливі лише за умов дотримання процедури розроблення та затвердження землевпорядної документації, передбаченої законодавством, що регулює земельні відносини.
До моменту поділу або об`єднання цієї земельної ділянки, права та обов`язки, що виникають у зв`язку з нею, розповсюджуються на всю в площу та у межах, зареєстрованих у Державному земельному кадастрі та визначених попередньою документацією із землеустрою.
При відсутності окремої цивільно-правової угоди, щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість.
Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
При застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з положеннями статті 125 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці.
Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Тобто, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Правовий механізм переходу права на землю у зв`язку з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначений ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначених статей закону, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або користуванні колишнього власника будівлі.
Як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.
Главою 19 Розділу IV ЗК України (ст. ст. 116, 120-126) визначена певна процедура набуття та оформлення прав на землі комунальною власності громадянами та юридичними особами, яка передбачає звернення до власника землі (територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування) з метою подальшого оформлення права на землю. Вказана процедура є обов`язково для всіх суб`єктів земельних відносин.
Водночас, за змістом ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяжень, які підлягають державній реєстрації, відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідачами речові права на вказану земельну ділянку не оформлено та не зареєстровано, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.
Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Предметом позову є стягнення з власників об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, без належних на те правових підстав. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України.
Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга ст. 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 цього Кодексу).
За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. Згідно із ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Отже, за змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Відповідачами договір оренди земельної ділянки укладено не було. Своїми діями відповідачі збільшили вартість власного майна, а Запорізькою міського радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачами за рахунок Запорізької міської ради.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди (іншого речового права) щодо земельної ділянки, на якій розташовані ці об`єкти, відносини з фактичного користування ним без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Вказана правова позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.
З урахуванням змісту норм ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України, зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.
У спірних правовідносинах наявні всі три вказані умови.
Щодо першої - відповідачі зберегли майно (грошові кошти) у розмірі орендної плати, яка нараховується за володіння і користування земельною ділянкою комунальної власності за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд 57.
Збереження такого майна почалося безвідносно до волі сторін в результаті правомірних дій відповідачів з моменту набуття права власності на нежитлові будівлі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 57. Це є проявом правової природи нерухомого майна.
Набуті відповідачами будівлі, будучи, згідно із ст. 181 Цивільного кодексу України, нерухомим майном, є органічно та нерозривно пов`язаними з земельною ділянкою. Відсутність договору оренди землі має фактичним наслідком набуття Відповідачами володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті чого відбулося збереження Відповідачами належних до сплати за таке володіння і користування коштів у розмірі орендної плати.
Щодо другої - правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні, так як реалізація речового права на земельну ділянку згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України, п. 14.1.136 ч. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України здійснюється за плату, що має вноситися на користь Позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачами права володіння і користування земельною ділянкою безоплатно - відсутні, так само, як і підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю.
Щодо третьої - відповідачі зберегли майно за рахунок позивача. Власником земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд 57, є територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради відповідно до ст. 83 ЗК України, за якою всі землі в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці є комунальною власністю, за винятком земельних ділянок, які перебувають у державній або приватній власності.
Системний аналізу змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 Податкового кодексу України вказує, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20.
З урахуванням вищезазначеного, за відсутності укладеного відповідного договору оренди, грошові кошти, які повинен сплатити відповідачі, не можна вважати орендною платою, а є платою за користування вказаною земельною ділянкою.
Для визначення розміру грошових коштів, які відповідачі мають повернути, використовується аналогія розрахунку орендної плати відповідно до договору оренди, враховуючи нормативну грошову оцінку такої земельної ділянки, процентну ставку, яка могла застосовуватись у випадку належного оформлення відповідачами права користування такою земельною ділянкою. При цьому, грошові кошти, які просить стягнути позивач, не є орендною платою, а є, фактично, її еквівалентом. 
Іншого механізму розрахунку розміру безпідставно збереженого майна за користування земельною ділянкою без оформлення договору оренди законодавством не передбачено. Застосування іншого підходу суперечило би презумпції справедливості у порівнянні з іншими добросовісними землекористувачами.
Відповідно до частин першої та другої ст. 1212 Цивільного кодексу Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зазначеною нормою права передбачено зобов`язання особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави повернути потерпілому це майно.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими нормативними актами; в) вартість безпідставного збагачення.
Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах необхідно розуміти збільшення вартості власного майна набувача, приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
За змістом п. 4 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, положення Глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
За приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, що завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди, таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе ніяких майнових витрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав).
У той час на відміну зобов`язань, які виникають із завдання шкоди за п. 4 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Відповідно до вимог ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.
Згідно з п. п. 14.1.54 ст. 14 Податкового кодексу України - будь-який дохід, отриманий резидентами або не резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, визначається доходом підприємства.
До доходів включається будь-яке збільшення активу або зменшення зобов`язання, згідно з положеннями Бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», затвердженим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за № 860/4153.
Разом з тим, дохід підприємства зменшується на суми витрат, до яких відноситься суми нарахованих податків.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 265 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю є складовою частиною податку на майно.
За п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб~власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
Відповідно до частини четвертої статті 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
За відсутності іншої норми права, яка б урегульовувала подібні правовідносини, а також враховуючи ненадання відповідачами альтернативного розрахунку спірних сум, Верховний Суд вважає обґрунтованим та правомірним застосування судами попередніх інстанцій пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за аналогією у спірних правовідносинах та дійшов висновку, що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці, можливо, а тому розрахунок позовних вимог, який містить у собі саме такий алгоритм, не суперечить вимогам закону, є раціональним та справедливим (таку позицію викладено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.08.2022 по справі № 922/1646/20).
Суд бере за основу розрахунок доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за спірний період, наведений позивачем виконаного пропорційно до площі нерухомого майна розташованого на земельній ділянці для кожного з відповідачів.
Відповідачі заперечують щодо розрахунку наведеного позивачем, однак власні контр розрахунки не надали.
Посилання представника відповідачів 2, 3 на те, що цілісний – майновий комплекс є триповерховою будівлею не підтверджено належними та допустимими засобами доказування, зокрема не надано характеристики виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами технічного паспорту реєстраційний номер у реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:4050-6990-7820-6526 на яку йде посилання у відзиві та з якої можливо було б встановити, що будівля є триповерховою. 
Крім того, як додатково пояснив особисто Сосков Ю.Є. Автомайстерні літ. К, Х та Ю мають один поверх. Інформація щодо багатоповерховості стосується цілісно-майнового комплексу. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» посилається на те, що з урахуванням Витягу із технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 21.11.2017 № 1757/207-17 кадастровий номер 2310100000:05:014:0077 площу, яку займає та використовує товариство визначено у обсязі 0,5203 га та відповідно податковий облік та виконання обов`язку із сплати плати за землю здійснювалося з урахуванням даних вказаного Витягу.
Щодо Витягу від 21.11.2017 № 1757/207-17 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки наданого відповідачем 1 необхідно зазначити, що в ньому у графі «Площа земельної ділянки, м^2»міститься допис кульковою ручкою наступного змісту – « 0,5203 га = м^2 5203,18 = 17 942 (дані цифри надруковано)/100». 
Земельна ділянка, яка фактично зайнята відповідачем 1 не виділялась із спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:05:014:0077. Договір оренди на фактично зайняту відповідачем 1 земельну ділянку із розробкою технічної документації не укладався. 
Як свідчать матеріали справи та фактично відповідачем 1 не заперечується, йому на праві власності належить 29/100 цілісно-майнового комплексу інв. №№ 0001, 0005, 0006 загальною площею 4141,5 кв.м. (загальна площа 3991,3 кв.м.) (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 439006691 від 11.08.2025). 
Площа земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:05:014:0077 – 1,7942 га х 29/100/10 000 = 0,520347 га. 
Таким чином, пропорції фактично зайнятої земельної ділянку із розрахунку частин від цілого в майні, яке належить на праві власності та від загальної площі земельної ділянки не впливає на наведений позивачем розрахунок та не суперечить позиції відповідача 1. 
ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» у 2017 році сплачено 142 576,92 грн з призначенням платежу земельний податок з юридичних осіб за 2017 рік, що підтверджується платіжною інструкцією № 26 від 24.02.2017.
Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги не посилається на те, що у 2017 році Фізичній особі-підприємцю Соскову Ю.Є. належало на праві власності 29/100 та 27/50 цілісного майнового комплексу №№ 0001, 0005, 0006 загальною площею 4141/5 кв.м. і не заявляються до стягнення кошти з урахуванням площі вказаного нерухомого майна, як на це вказує представник відповідачів 2, 3.
У позові наведено та з наданих документів вбачається, що з відповідача 3 стягується заборгованість з урахуванням об`єктів нерухомого майна авто майстерня літ. Ю площею 79,5 кв.м, авто майстерня літ. Х площею 30,7 кв.м, авто майстерня літ. К загальною площею 57,6 кв.м. щодо Євглевської Олени Сергіївни позовні вимоги у даній справі не заявлялися. 
Відповідачі вважають, що позивачем безпідставно нарахована заборгованість за 2022 рік. 
Щодо такої позиції суд зазначає наступне. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який згодом було неодноразово продовжено.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", який набрав чинності 17.03.2022, внесено зміни до п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, зокрема вказаний пункт доповнено пп. 69.14 відповідно до якого тимчасово, на період з 01.03.2022 по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX "Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно", який набрав чинності 06.05.2023, внесено зміни до пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, зокрема абз. 1 вказаного пункту встановлював таке: за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців.
Аналіз пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України свідчить про те, що тимчасово, на період з 01.03.2022 по 31.12.2022, не нараховується та не сплачується плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані, окрім іншого, на територіях активних бойових дій та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб-підприємців або юридичних осіб (схожий за змістом висновок щодо попередньої редакції пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України викладений у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 620/5747/23).
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. Вказана постанова набрала чинності 25.12.2022.
На підставі вищевказаної постанови, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 № 1668/39004.
Відповідно до вказаного Переліку вся територія Запорізького району (код UA23060000000070350) віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022 (див. також постанову Верховного Суду від 25.02.2025 у справі № 908/929/24).
Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20, з урахуванням системного аналізу змісту п. 10.1.1 ст. 10, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, ст. ст. 40, 41, п. 265.1.3 ст. 265 ПК України, виснував, що: "власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності – орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України". 
Відповідачі не мають права власності або постійного користування на спірну земельну ділянку, а також використовують земельну ділянку із кадастровим номером 2310100000:05:014:0077 без укладення договору оренди землі, отже правовідносини між позивачем та відповідачами не підпадають під дію п. 69.14 пункту 69 розділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Щодо подвійної природи орендної плати та наявності підстав для стягнення заборгованості, суд також зазначає наступне. 
За п. "в" ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного кодексу України).
Підпунктом 14.1.147 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю – це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Орендною платою є обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (пп. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (ст. 288 Податкового кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 зазначила про те, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності" (див. також п. 60 постанови Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1621/22).
Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави регулює ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Верховний Суд, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновували такі висновки:
- положення ст. ст. 1212-1215 Цивільного кодексу України визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. 
Кондикційний позов – це вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Якщо тлумачити приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 910/17324/19, від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20);
- за змістом норм цивільного та земельного законодавства виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду від 23.04.2025 у справі № 629/4628/16-ц);
- із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20);
- для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень ст. ст. 1212– 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення такого спору (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20). 
Фактичними користувача спірної земельної ділянки виступають відповідачі у даній справі, площа земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:05:014:0077 становить 1,7942 га, розрахунок суми, яку мав би отримати позивач наведено у позові та перевірено судом, об`єкти нерухомого майна належать на праві власності відповідачу 1 з 17.11.2015; відповідачу 2 з 15.07.2016, відповідачу 3 з 12.02.2016. 
Відповідачами 2 та 3 заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. 
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Аналіз змісту норм матеріального права дає підстави для висновку, що до вимог про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна (недотриманої орендної плати за землю) на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України застосовується загальних строк позовної давності в 3 роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, е підставою для відмови у позові (стаття 267 Цивільного кодексу України).
Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно цивілістичної доктрини позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали не повними через сплив часу.
Оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 у справі № 918/1 17/18 від 30.01.2019 у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.
Велика Палата верховного суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 зазначила наступне, установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі – Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257– 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року – на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року – на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Пункт 19 розділу виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025 (Закон набрав чинності 04.09.2025).
Таким чином, з 04.09.2025 наслідки спливу строку позовної давності застосовуються на загальних підставах. 
Відповідно до ст. 263 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності зупиняється, зокрема, у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини.
У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.
Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Оскільки, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави, початком періоду заборгованості визначено дату набуття у власність об`єктів нерухомого майна. 
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Період заборгованості позивачем визначено з 17.03.2017 по 31.12.2023.
У період часу з 02.04.2020 по 04.09.2025 перебіг позовної давності було продовжено до 30 червня 2023 року – на строк дії карантину, потім до 29 січня 2024 року – на строк дії воєнного стану, а з 30 січня 2024 року зупинено на строк дії воєнного стану. 
За вказаний період часу, відсутній період часу, що минув до зупинення перебігу строку позовної давності, оскільки за весь вказаний період строк позовної давності було зупинено. 
Позивач звернувся з позовом до суду через систему «Електронний суд» - 25.05.2026.
За період часу з 17.03.2017 до 01.04.2020 заборгованість виникла до зупинення перебігу строку позовної давності – 02.04.2020. Отже, за вимогою про стягнення заборгованості за період з 17.03.2017 по 01.04.2017 (16 днів) строк позовної давності пропущено. 
Крім того, строк позовної давності продовжився з 04.09.2025 для вимоги щодо стягнення іншої заборгованості, яка виникла за період з 02.04.217 по 21.12.2017 (в межах строку з 02.04.2017 по 02.04.2020). За період часу з 04.09.2025 по 24.05.2026 (25.05.2026 дата подання позову судом не враховується) минуло 263 дня. 
Отже за період часу з 02.04.2017 по 20.12.2017 (263 дня) позивачем також пропущено строк позовної давності. 
Період 2017 року: 290 - 263 - 16 = 11 днів (період з 20.12.2017 по 31.12.2017). 
Фізична особа-підприємець Сосков Юрій Євгенович 
За період з 20.12.2017 по 31.12.2017: 79,5 кв.м + 30,7 кв.м + 57,6 кв.м (167,8 кв.м) х 289,68 грн х 11 днів/365 днів = 1464,91 грн.
Загальний розмір: 1464,91 грн (2017 рік) + 48 608,31 грн х 4 (2018-2021 роки) + 53 469,48 грн (2022 рік) + 61 490,32 грн (2023 рік) = 310 857,95 грн. 
Фізична особа – підприємець Верьовкіна М.М. 
За період з 20.12.2017 по 31.12.2017: 23,8 кв.м + 12,3 кв.м + 51,7 кв.м (87,8 кв.м) х 289,68 грн х 11 днів/365 днів = 766,50 грн.
Загальний розмір: 766,50 грн (2017 рік) + 25 433,90 грн х 4 (2018-2021 роки) + 27 977,48 грн (2022 рік) + 32 174,31 грн (2023 рік) = 162 653,89 грн. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» 
За період з 20.12.2017 по 31.12.2017: 4141,5 кв.м (1246,80 кв.м) х 289,68 грн х 11 днів/365 днів = 10 884,67 грн.
Загальний розмір: 10 884,67 грн (2017 рік) + 361 173,02 грн х 4 (2018-2021 роки) + 397 292,82 грн (2022 рік) + 456 889,86 грн (2023 рік) = 2 309 759,43 грн – 113 280,29 грн (пропорційна сплата 2017 рік) - 229 091,26 грн (сплата 2018 рік) – 229 091,26 грн (сплата 2021 рік) – 84 000,13 грн (сплата 2022 рік) – 289 800,45 грн (сплата 2023 рік) = 1 334 496,04 грн. 
Таким чином, заборгованість за відповідачами становить: 310 857,95 грн + 162 653,89 грн + 1 334 496,04 грн = 1 807 007,88 грн. 
Фізичною особою-підприємцем Сосковим Ю.Є. заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення строком на 12 місяців.
В обґрунтування клопотання зазначив, що відповідач змушений був зменшити обсяги надання послуг, що пов`язано із критичним скороченням внутрішнього споживання, логістичними обмеженнями, нестачею робочої сили, збільшенням виробничих витрат, нестачею оборотних коштів, суттєвим підвищенням вартості та дефіцитом енергетичних ресурсів. Відповідач знаходиться у прифронтовій зоні, і обмеження електро – та газоспоживання, які виникають після обстрілів, спричиняють зупинки надання послуг, що має наслідком порушення господарської діяльності. Територія орендованої відповідачем земельної ділянки зазнає бомбардувань, що завдає значних руйнувань та потребує значних коштів для відновлення. В аналогічній справі Центральний апеляційний господарський суд поста чановою від 04.03.2026 у справі № 908/2800/25 розстрочив виконання рішення на 10 місяців. 
Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Отже, суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення суду, як під час його ухвалення, так і після шляхом постановлення ухвали. Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 березня 2024 року у справі № 905/1053/23.
Умовою для надання розстрочки виконання рішення суду є встановлення судом факту наявності виняткових обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі. 
Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен врахувати викладені відповідачем обставини, матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.
Отже, розстрочення судом виконання судового рішення має бути пов`язано з об`єктивними та виключними обставинами, які ускладнюють його вчасне виконання. При цьому розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів як стягувача, так і боржника. 
Господарський процесуальний кодекс не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами статті 86 ГПК України. 
На підтвердження необхідності розстрочення виконання рішення відповідачем надано наступні документи: Витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження: 2202308000000539 про те, що 31.03.2023 у період часу з 00:13 год. по 00:15 год. Невстановлені особи з числа військовослужбовців збройних сил російської федерації в порушення законів та звичаїв війни, використовуючи реактивні системи вогню (тип ракет ЗРК С-300) здійснили обстріл території ПАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», за адресою: вул. Південне шосе, 15, м. Запоріжжя, внаслідок чого було пошкоджено шино монтажний корпус ФОП Соскова Ю.Є. вул. Південне шосе 57, пошкоджена виробнича база ФОП Соскова Ю.Є. вул. Феросплавна 1. Витяг з державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України від 07.02.2025 щодо пошкодження нерухомого майна: будівлі нежитлові, будівлі промислові та склади, адреса Запорізька область, Запорізький район, Запорізька ТГ, м. Запоріжжя, вул. Феросплавна, будинок 1, корпус/секція літера Ц. Витяг з державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України від 07.02.2025 щодо пошкодження нерухомого майна: будівлі нежитлові, будівлі промислові та склади, адреса Запорізька область, Запорізький район, Запорізька ТГ, м. Запоріжжя, вул. Феросплавна, будинок 1, корпус/секція літера М. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження: 12025250320000544 від 19.04.2025 про те, що 19.04.2025 близько 03 год. 00 хв. Внаслідок обстрілу м. Запоріжжя військовими РФ, було пошкоджено приміщення автомобільної мийки по вул. Феросплавній 1, яке належить Соскову Ю.Є. Постанова слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області про залучення як потерпілого до кримінального провадження № 12025250320000544 від 05.10.2025. Постанова слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області про залучення як потерпілого до кримінального провадження № 22023080000000539 від 31.03.2024. Постанова слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області про залучення як потерпілого до кримінального провадження № 22023080000001749 від 24.10.2024. Талон-повідомлення єдиного обліку № 26590 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію про те, що 24.10.2023 о 13 год. 31 хв. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе буд. 57 у результаті ракетного облстрілу офісного приміщення пошкоджено вінка, вибито скло 30 шт., зруйновані ворота. Талон-повідомлення єдиного обліку № 29289 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію про те, що 28.10.2024 о 10 год. 03 хв. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Феросплавна буд. 1, 24.10.2023 о 15 год 41 хв під час ворожого обстрілу було пошкоджено в приміщенні авто мийки ворота, вікна, приміщення виробниче, дах, вікна; у результаті ракетного обстрілу офісного приміщення пошкоджено вінка, вибито скло 30 шт., зруйновані ворота. 
Відповідач є фізичною особою-підприємцем, який проводить свою господарську діяльність з використанням орендованої земельної ділянки та розташованих на ній об`єктів нерухомості. Сам факт розташування об`єктів у місті, яке тривалий час перебуває в зоні можливих бойових дій та піддається регулярним обстрілам, створює об`єктивні перешкоди для стабільної роботи та отримання прибутку. Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок збройної агресії майно відповідача зазнало пошкоджень, що зафіксовано у відповідному Реєстрі. 
Крім того, факт пошкодження іншого майна (автомобільної мийки) підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ці обставини, беззаперечно, свідчать про суттєве ускладнення господарської діяльності відповідача, необхідність залучення коштів для відновлення пошкодженого майна, що впливає на його платоспроможність. 
Стягнення з відповідача одночасно всієї суми заборгованості у розмірі 310 857,95 грн, окрім суми коштів у розмірі 2 353 413,21 грн у справі № 908/2800/25 може призвести до зупинення його господарської діяльності та, як наслідок, позбавити його можливості виконувати свої зобов`язання перед бюджетом, як за наявною заборгованістю так і у майбутньому. Це не відповідатиме ані інтересам позивача (оскільки існує ризик неотримання коштів взагалі), ані інтересам держави, яка зацікавлена у збереженні та функціонуванні суб`єктів господарювання.
У судовому засіданні Сосков Ю.Є. зазначив, що кошти в усьому обсязі спрямовуються на погашення розстроченої заборгованості. 
Отже суд, вважає за можливе частково розстрочити виконання рішення на 10 місяців із сплатою рівними частинами щомісяця по 31 085,79 грн, останній місяць 31 085,84 грн. Такий строк є розумним та достатнім для акумулювання відповідачем необхідних коштів без критичного впливу на його господарську діяльність. Такий підхід забезпечує справедливий баланс між інтересом кредитора (позивача) у своєчасному отриманні належних йому коштів та інтересом боржника (відповідача), який опинився у скрутному фінансовому становищі внаслідок обставин непереборної сили. 
Посилання позивача на договори дарування від 03.10.2024 не впливає на можливість надання розстрочки виконання рішення та під час розгляду даної справи судом не досліджувалося питання наявності ознак фраудаторного правочину, оскільки такі обставини не входить до предмета доказування. 
Посилання відповідачів 2 та 3 на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 160/27644/23 суд вважає безпідставним, оскільки під час розгляду даної справи не досліджувалося питання кондиційних правовідносин та висновки наведені у вказаній постанові не є подібними до висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 23.04.2025 у справі № 629/4628/16-ц та від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.
Питання користування земельною ділянкою без належного документального оформлення та наявності обов`язку сплатити кошти за таке користування у суб`єкта, якому належить на праві власності нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, виходячи із розміру орендної плати, яку мав би сплатити суб`єкт користування зам умови належного оформлення права користування земельною ділянкою, досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду у справі № 922/3412/17 постанова від 20.11.2018. 
Отже, посилання відповідачів на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 160/27644/23, заперечуючи щодо розміру коштів, які підлягають сплаті, суд вважає безпідставним. 
Щодо правового висновку, наведеного у постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 06.05.2026 у справі № 908/1619/25 на який посилається відповідач 1 у додаткових письмових поясненнях від 31.08.2025, то позивачем враховано під час проведення розрахунку часткову сплату коштів за спірний період, під час перевірки розрахунку наведеного позивачем, судом також враховано платежі, які були здійснені товариством протягом спірного періоду. 
Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведених вище обставин та наданих доказів суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. 
Заперечення відповідачів щодо позову є частково безпідставними та спростовуються наведеними обставинами та наданими доказами. 
Судовий збір покладається на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог. 
Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ухвалив
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» (вул. Закревського Миколи, буд. 16, м. Київ, 02232, Україна, ідентифікаційний код 30721457) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69105, Україна, ідентифікаційний код 04053915) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у розмірі 1 334 496,04 грн (один триста тридцять чотири тисячі чотириста дев`яносто шість гривень 04 коп.). Видати наказ. 
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Верьовкіної Марини Миколаївни ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69105, Україна, ідентифікаційний код 04053915) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна в розмірі 162 653,89 грн (сто шістдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят три гривні 89 коп.). Видати наказ. 
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Соскова Юрія Євгеновича ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69105, Україна, ідентифікаційний код 04053915) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна в розмірі 310 857,95 грн (триста десять тисяч вісімсот п`ятдесят сім гривень 95 коп.). 
Розстрочити виконання рішення на 10 місяців з дня його ухвалення шляхом сплати за наступним графіком: до 07.10.2026 – 31 085,79 грн; до 07.11.2026 – 31 085,79 грн; до 07.12.2016 – 31 085,79 грн; до 07.01.2027 – 31 085,79 грн; до 07.02.2027 – 31 085,79 грн; до 07.03.2027 – 31 085,79 грн; до 07.04.2027 – 31 085,79 грн; до 07.05.2027 – 31 085,79 грн; до 07.06.2027 – 31 085,79 грн; 07.07.2017 – 31 085,84 грн. Видати наказ.
В іншій частині позову відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» (вул. Закревського Миколи, буд. 16, м. Київ, 02232, Україна, ідентифікаційний код 30721457) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69105, Україна, ідентифікаційний код 04053915) судовий збір у розмірі 16 013,95 грн (шістнадцять тисяч тринадцять гривень 95 коп.). Видати наказ. 
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Верьовкіної Марини Миколаївни ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69105, Україна, ідентифікаційний код 04053915) судовий збір у розмірі 1951,85 грн (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят одна гривня 85 коп.). Видати наказ. 
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Соскова Юрія Євгеновича ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69105, Україна, ідентифікаційний код 04053915) судовий збір у розмірі 3720,30 грн (три тисячі сімсот двадцять гривень 30 коп.). Видати наказ. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 10.09.2026.

Суддя І. С. Горохов