ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/25512/25
Провадження № 22-ц/820/1666/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Костенка А.М.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Карплюка О.І. від 12 травня 2026 року.
Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року позивач, звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 07.02.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/24633146-СК_SB. Згідно з умовами вказаного договору відповідач просив відкрити поточний рахунок у національній валюті. Позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (200000 грн.), з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом – 59%; строк користування – 12 місяців з автоматичною пролонгацією.
Відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, станом на 12.05.2025 року має заборгованість перед банком в сумі 44377 грн., яка складається з 26272,79 грн. заборгованості за тілом кредиту, 18104,21 грн. – заборгованість за процентами. 
За наведеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 44377 грн. за кредитним договором №002/24633146-СК_SB від 07.02.2024 року та понесені судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Таскомбанк (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, код 09806443) заборгованість за кредитом в сумі 26272,79 грн., заборгованість за відсотками 18104,21 грн., а всього: 44377 грн. та судовий збір в сумі 2422,40 грн. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та відмовити в задоволенні позову. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що відповідач виконав обов`язок з повернення тіла боргу у розмірі 26272,79 грн., що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» №1.437684707.1 від 08.12.2025 року. Вказана платіжна інструкція була долучена відповідачем до відзиву та наявна в матеріалах справи, проте суд першої інстанції не надав оцінки вказаному доказу.
Суд також не врахував, що нараховані проценти за кредитним договором не підлягають стягненню, оскільки відповідач є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 , тому на нього поширюються правові гарантії, визначені п. 15 ст. 14 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Належно засвідчена копія довідки по формі № 5 від 27.11.2025 року № 35/4507 щодо солдата ОСОБА_1 , копії військового квитка, посвідчення учасника бойових дій витягу із наказу №76 від 11.03.2025 року щодо солдата ОСОБА_1 , підтверджують статус військовослужбовця, а тому наявні підстави не нараховувати відповідачу проценти за користування грошовими коштами за кредитним договором. Вказані докази були долучені відповідачем до відзиву, проте суд не надав їм оцінки.

У відзиві АТ «Таскомбанк» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду - без змін. Вказує, що відповідно до військового квитка, ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу за контрактом до Збройних Сил України 16.12.2024 року. Водночас кредитний договір №002/24633146-СК_SB було укладено 07.02.2024 року, тож з 07.02.2024 року по 16.12.2024 року відповідач не мав жодного правового статусу, який би звільняв його від обов`язку сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому проценти, нараховані за вказаний період, є цілком правомірними. 

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід частково скасувати та змінити.

Судом встановлено, що 7 лютого 2024 року між АТ “Таскомбанк” та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування №002/24633146-СК_SB, згідно якого останньому надано кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на строк 12 місяців.
Кредитор виконав свої зобов`язання за договором з надання коштів, а відповідач прострочив повернення кредиту. 
Згідно розрахунку позивача станом на 12.05.2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 44377 грн., яка складається з 26272,79 грн. заборгованості за тілом кредиту, 18104,21 грн. – заборгованість за процентами.
Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, наявна заборгованість за кредитом становить 44377 грн., тому підлягає стягненню з нього на користь позивача. 
Проте з висновками суду щодо розміру наявної заборгованості не можна погодитися повністю, зважаючи на таке. 

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним факт укладення договору 07.02.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та отримання відповідачем кредиту на умовах, визначених договором №002/24633146-СК_SB від 07.02.2024 року.
Однак судом не взято до уваги надану відповідачем платіжну інструкцію №1.437684707.1 від 08.12.2025 року, згідно якої ОСОБА_1 здійснив оплату за погашення кредитної заборгованості в частині тіла кредиту за кредитним договором №002/24633146-СК_SB від 07.02.2024 року на суму 26272,79 грн.
Отже, на час вирішення спору у відповідача не було заборгованості за тілом кредиту, і в суду не було підстав для стягнення 26272,79 грн. кредиту. 

Обговорюючи доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення процентів за кредитом, апеляційний суд бере до уваги наступне.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону, чинній на момент укладення договору, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Згідно з Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку про те, що навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Отже, у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №002/24633146-СК_SB від 07.02.2024 року, ОСОБА_1 нараховувалися проценти за користування кредитом з 07.02.2024 року до 12.05.2025 року.
Водночас згідно поданої до суду першої інстанції копії військового квитка № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 з 16.12.2024 року прийнятий на військову службу за контрактом. 
Відповідно до довідки №35/4507 від 27.11.2025 року солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Набуття статусу військовослужбовця за контрактом регулюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до статті 24 цього Закону юридичним початком проходження військової служби за контрактом є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Отже, ОСОБА_1 набув статусу військовослужбовця 16.12.2024 року, в день зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 (за даними військового квитка № НОМЕР_3 З) і саме з цієї дати має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Тому відсутні правові підстави для нарахування та стягнення процентів з відповідача за користування кредитом за період з 16.12.2024 року по 12.05.2025 року.
Проценти за користування кредитом підлягають стягненню лише за період з 07.02.2024 року по 15.12.2024 року.
Згідно заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування в межах проекту «izibank» ОСОБА_1 проценти за користування кредитом нараховуються за процентною ставкою 59 % річних (з розрахунку 365 днів).
Тож процентна ставка в день складає 0,16 %.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитом з 07.02.2024 року по 01.12.2024 року складає 11227,93 грн. 
З врахуванням процентної ставки в день 0,16 % заборгованість по процентах за період з 01.12.2024 року по 15.12.2024 року складає 630,55 грн. 
Тож загалом підлягає стягненню 11858,48 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом.
Отже, рішення суду слід скасувати в частині стягнення тіла кредиту, в частині стягнення процентів та розподілу судових витрат слід змінити.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов задоволено на 26,72 %, тож пропорційно до задоволеної частини вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» слід стягнути понесені судові витрати за подання позову у розмірі 647,27 грн. (2422,40 х 26,72%).
З врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на 73,28 %, з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2662,70 грн. (3633,60 х 73,28%) понесених судових витрат.
З врахуванням ч. 10 ст. 141 ЦПК України слід покласти на АТ «Таскомбанк» обов`язок сплатити на користь ОСОБА_1 різницю понесених судових витрат 2015,43 грн. (2662,70 – 647,27), сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину витрат. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2026 року в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту скасувати, в частині стягнення заборгованості по процентах та розподілу судових витрат – змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ЄДРПОУ 09806443) заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 11858,48 грн.
В решті позову відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ЄДРПОУ 09806443) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2015,43 грн. пронесених судових витрат.

Повна постанова складена 16 вересня 2026 року.

Судді    Л.М. Грох

Т.О. Янчук

А.М. Костенко