УХВАЛА
про повернення касаційної скарги

07 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 260/1233/26
адміністративне провадження № К/990/29555/26 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2026 у справі №260/1233/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач), у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо незарахування позивачу до страхового стажу періодів здійснення ним підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування за 1999 - 2010 роки, незарахування до загального стажу періодів робити згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 28.04.1984 в Республіці Азербайджан з 28.04.1984 по 23.06.1987, проходження військової служби з 26.06.1987 по 28.05.1989 згідно військового квитка серії НОМЕР_2 та період роботи з 30.05.1989 по14.04.1992 в Ужгородському члені кооперативу КСТОПС. 
- скасувати рішення відповідача від 19.09.2025 №071750016981 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 09.07.1999 по 31.12.2003 включно у повному обсязі (місяць за місяць) на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності серії В02 №587514 (№ запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 2324017000009237) та Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 та згідно вимогами пункту 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010 включно пропорційно сплаченим внескам (у розмірі 42% від суми сплаченого єдиного податку), згідно з вимогами частини 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до загального стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 28.04.1984 в Республіці Азербайджан з 28.04.1984 по 23.06.1987, проходження військової служби з 26.06.1987 по 28.05.1989 згідно військового квитка серії НОМЕР_2 та період роботи з 30.05.1989 по 14.04.1992 в Ужгородському члені кооперативу КСТОПС. 
- призначити та виплачувати позивачу пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 11.09.2025.
Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2026, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2026, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області про відмову в призначенні пенсії по інвалідності від 19.09.2025 № 071750016981.
Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 11.09.2025 та зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в Республіці Азербайджан з 28.04.1984 по 23.06.1987, проходження військової служби з 26.06.1987 по 28.05.1989 та з 30.05.1989 по 14.04.1992 в Ужгородському члені кооперативу КСТОПС.У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовлено.
На адресу Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» 25.06.2026 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2026, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2026 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та справу в оскаржуваній частині направити на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), встановлено, що скаржником вказано підставами касаційного оскарження пункти 3 та 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу. Також заявник касаційної скарги зазначає, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практик та справа має виняткове значення для нього.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із наступного.
В касаційній скарзі позивачем визначено межі касаційного оскарження, а саме: 1)визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу позивача періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 09.07.1999 по 31.12.2010; зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності за вказаний період у повному обсязі (місяць за місяць) та період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010 включно пропорційно сплаченим внескам (у розмірі 42% від суми сплаченого єдиного податку) відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відмовляючи в задоволенні цієї частини позовних вимог, судами попередніх інстанцій зазначено, що підставою для незарахування позивачу до страхового стажу період здійснення ним підприємницької діяльності з 09.07.1999 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 31.12.2010, є відсутність в матеріалах справи доказів неврахування вказаних періодів до страхового стажу пенсійним органом при розгляді таких, а доказів протилежного позивач не надав. 
Крім цього, судами наголошено, що як вбачається із оскаржуваного рішення відповідача, пенсійний орган не відмовив у зарахуванні вказаних періодів роботи позивача до його страхового стажу. 
Таким чином, враховуючи положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 11.09.2025 
Підставою касаційного оскарження позивач зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, стверджуючи, що відсутній висновок суду касаційної інстанції «щодо комплексного застосування зазначених норм права саме у подібних правовідносинах, коли фізична особа-підприємець підтверджує підприємницьку діяльність офіційними документами контролюючого органу, однак орган Пенсійного фонду фактично не враховує відповідні періоди під час визначення страхового стажу».
Водночас скаржник не визначає щодо конкретно якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен обґрунтувати в чому полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідної норми права.
Зазначена скаржником норма права щодо неправильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій у межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку автора касаційної скарги, неправильно.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Крім того, скаржником не зазначено, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду.
Доводи касаційної скарги в контексті наявності передбаченої пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України підстави переважно зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання позивача в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини 4 статті 328 цього Кодексу.
Отже, скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України. 
Позивач у касаційній скарзі також вказує, що підставою на касаційне оскарження судових рішень, є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках визначених також пунктом 4 частини четвертої статті 328 та пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України. Вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та неповно встановили обставини справи. 
Варто зауважити, що при посиланні на пункт 1 частини другої статті 353 КАС України скаржником мають бути обґрунтовані заявлені підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, а наслідком касаційного розгляду має бути направлення справи на новий судовий розгляд.
Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.
Отже, за відсутності обґрунтованих підстав, визначених пунктами 1-3 частини другої статті 328 КАС України , Верховний Суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд також наголошує, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четвертої статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 334 КАС України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2026 у справі № 260/1233/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Шарапа