ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
10 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа №440/12382/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі - ГУПФ України в Дніпропетровській області), у якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Дніпропетровській області від 07.04.2025 №056550006745 про відмову у призначенні пенсії;
зобов`язати ГУПФ України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 07.02.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 з 26.06.1985 по 24.01.1996, з 01.10.1997 по 01.04.2003;
зобов`язати ГУПФ України в Дніпропетровській області здійснити підрахунок та загального та пільгового стажу ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період трудової діяльності позивач набув стаж, достатній для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, відповідач відмовив у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на відсутність необхідної тривалості спеціального стажу роботи, підтвердженого в установленому порядку, передбаченому статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

2. Позиція відповідача.  

Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у цій справі отримав 15.09.2025, однак правом на подання відзиву на позов не скористався. 
За змістом частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
А відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 залучено до участі у справі №440/12382/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Представник третьої особи надав до суду письмові пояснення, у яких посилався на правомірність відмови у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 64-65/.
За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат. 

Обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України /а.с. 15/.
31.03.2025 позивач звернувся до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах /а.с. 40-41/. 
Рішенням ГУПФ України в Дніпропетровській області від 07.04.2025 №056550006745 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на недосягнення позивачем пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років) та відсутність необхідного страхового стажу /а.с. 56/. 
Не погодившись із зазначеним рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив його до суду. 

Норми права, якими урегульовані спірні відносини 

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. 

Оцінка судом обставин справи 

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У цій справі предметом спору є правомірність рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV. 
Отже, виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність такого рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень. 
Суд враховує, що вимогами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах чоловікам з підстави, визначеної пунктом 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, є: 1) досягнення віку 55 років, 2) наявність загального страхового стажу не менше 30 років; 3) наявність спеціального (пільгового) страхового стажу (робота трактористом-машиністом і безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства) не менше 20 років. 
Так, позивачу на дату звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії виповнилось повних 56 років. 
Пенсійний орган обчислив загальний страховий стаж роботи позивача та у спірному рішенні зазначив, що він становить 23 роки 00 місяців 07 днів /а.с. 42/. 
При цьому, за доданими документами до страхового стажу не зараховані такі періоди роботи: 
- в колгоспі з 26.06.1985 по 24.01.1996, оскільки не надана довідка про фактично відпрацьований стаж (вихододні) та довідка про реорганізацію колгоспу; 
- в фермерському господарстві з 01.10.1997 по 01.04.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків. Вищезазначений період частково врахований (з 01.01.2000 по 31.03.2003) згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (СПОВ).
Тож спірним у цій справі є наявність у позивача підтвердженого у визначеному законом порядку загального страхового стажу тривалістю не менше 30 років та спеціального стажу роботи трактористом-машиністом із безпосередньою зайнятістю у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства тривалістю не менше 20 років. 
Обчислений пенсійним органом страховий стаж роботи ОСОБА_1 складає 23 роки 00 місяців 07 днів /а.с. 42/; спеціальний стаж роботи не визначався.
Позивач у поданій до суду позовній заяві наполягав на наявності підстав для врахування як до загального, так і до спеціального (пільгового) стажу роботи періодів трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 з 26.06.1985 по 24.01.1996, з 01.10.1997 по 01.04.2003.
Порядок призначення пенсій на пільгових умовах трактористам-машиністам роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №7. 
Так, до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. 
Єдина назва професії "тракторист-машиніст", запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення.
Отож, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є: виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу. 
Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. 
За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 у справі №677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. 
Згідно з пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
З аналізу вказаних вище положень Порядку №637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. 
Порядок ведення трудових книжок колгоспників був урегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310. 
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. 
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень). 
Згідно з пунктом 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою. 
Також необхідно вказати на встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис. Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки. 
Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі). 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а, отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. 
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Суд враховує, що разом із заявою від 31.03.2025 позивач надав пенсійному органу трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 , у якій містяться записи про роботу: 
- 26.06.1985 прийнятий в члени колгоспу «Україна», Протокол № 5 від 27.12.1985; 
- 24.01.1996 виведений із членів колгоспу «Україна» в зв`язку зі зміною місця проживання, протокол №1 від 02.02.1996; 
- 10.02.1996 прийнятий в члени КСП «Союз», пр. №2 від 12.03.97; 
- 26.06.1985 прийнятий в члени колгоспу «Україна», Протокол № 5 від 27.12.1985;
- 1.01.1986 зарахований трактористом,
- 1.11.1986 звільнений у зв`язку з призовом до лав радянської армії;
- 1.01.1989 прийнятий після радянської армії, зарахований в оренду МТФ.
- 1.08.1989 переведений в тракторну бригаду трактористом.
- 24.01.1996 звільнений з посади тракториста у зв`язку з наданням розрахунку; 
- 01.02.1996 прийнятий в члени КСП «Союз», Пр. №2 від 01.02.96;
- 01.09.1997 наданий вихід із членів КСП «Союз», Пр. №9 від 01.09.97;
- 01.10.1997 прийнятий в члени СФГ Восход, пр. №1 від 01.10.1997; 
- 24.07.1999 прийнятий на роботу в КСП «Україна» за трудовою угодою механізатором, Пр.№ 13 від 19.08.99;
- 31.08.1999 розірвано трудову угоду згідно заяви за власним бажанням, Пр. № 14 від 31.08.99;
- 01.04.2003 наданий вихід із членів СФГ Восход, Пр. № 2 від 01.04.2003;
- 01.02.2004 прийнятий трактористом тимчасово в ТОВ «Сади Донбасу», Пр. №18 КП
від 01.02.04;
- 01.05.2004 переведений трактористом постійно, Пр. №53 КП від 01.05.2004;
- 19.11.2007 звільнений за угодою сторін, Пр. №98 КП від 19.11.2007; 
- 29.11.2007 Костянтинівським міським центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю, Пр № НТ071129 29.11.2007;
- 31.03.2008 припинено виплату допомоги по безробіттю, Пр № НТ080404 04.04.2008; 
- 01.04.2008 прийнятий трактористом – машиністом на сезону роботу в ТОВ «Сади Донбасу», Пр. №49-КП від 01.04.2008; 
- 01.11.2008 звільнений за угодою сторін, Пр. №131- КП від 01.11.2008; 
- 20.11.2008 Костянтинівським міським центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю, Пр № НТ 081212 12.12.2008 /а.с. 43-46/. 
Також у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 на сторінці 18-19 здійснено записи, що колгоспом протягом 1985-1996 років встановлена річна мінімальна трудова участь в громадському господарстві, також наявні записи щодо виконаної участі в громадському господарстві:
- 1985 рік: 46 фактично відпрацьованих днів при встановленому мінімумі 280; 
- 1986 рік: 222/5 фактично відпрацьованих днів при встановленому мінімумі 280; 
- 1989 рік: 317 фактично відпрацьованих днів при встановленому мінімумі 280;
- 1990 рік: 294 фактично відпрацьованих днів при встановленому мінімумі 280;
- 1991 рік: 252+78 фактично відпрацьованих днів при встановленому мінімумі 280;
- 1992 рік: 292 фактично відпрацьованих днів при встановленому мінімумі 279;
- 1993 рік: 303 фактично відпрацьованих днів при встановленому мінімумі 278;
- 1994 рік: 314 фактично відпрацьованих днів при встановленому мінімумі 278;
- 1995 рік: 329 фактично відпрацьованих днів при встановленому мінімумі 278;
- 1996 рік: 19 фактично відпрацьованих днів при встановленому мінімумі 19 /а.с. 47/. 
Сторінка 42 - 43 трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містить такі записи: 
- 23.03.2009 прийнятий трактористом – машиністом на тимчасові громадські роботи в ТОВ «Сади Донбасу», Пр. № 11 ОР від 23.03.2009; 
- 31.03.2009 звільнений у зв`язку з закінченням строку виконання тимчасових громадських робіт, Пр. № 12/2 - ОР від 31.03.2009; 
- 03.04.2009 прийнятий трактористом – машиністом на тимчасові громадські роботи в ТОВ «Сади Донбасу», Пр. № 13 - ОР від 03.04.2009; 
- 30.04.2009 звільнений у зв`язку з закінченням строку виконання тимчасових громадських робіт, Пр. № 17 - ОР від 30.04.2009 /а.с. 48/.
Сторінка 44 - 45 трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містить такі записи: 
- 03.05.2009 прийнятий трактористом на тимчасові громадські роботи в ТОВ «Сади
Донбасу», Пр. № 19 - ОР від 03.05.2009;
- 31.05.2009 припинено виплату допомоги по безробіттю, Пр № НТ 090603 03.06.2009;
- 01.06.2009 прийнятий трактористом – машиністом на сезону роботу в ТОВ «Сади Донбасу», Пр. № 74- КП від 01.06.2009 /а.с. 48/. 
Сторінки 46 - 49 трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містять такі записи: 
- 01.12.2009 звільнений у зв`язку з закінченням сезонних робіт Пр. № 124 - КП від 01.12.2009;
- 29.12.2009 Костянтинівським міським центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю, Пр № НТ 091229 29.12.2009; 
- 31.05.2010 припинено виплату допомоги по безробіттю, Пр № НТ 100706 06.07.2010; 
- 02.06.2010 прийнятий на посаду голови СФГ «Восход», Пр, №1 від 02.06.2010; 
- 04.01.2012 звільнений у зв`язку з рішенням членів особистого сільського господарства про зупинення діяльності, Пр. №1 від 04.01.2012 /а.с. 49/. 
Сторінки 50 - 53 трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містить такі записи: 
- 04.01.2012 запис Пр №1 від 04.01.2012 вважати недійсним; 
- 04.01.2012 звільнений у зв`язку з припиненням діяльності СФГ «Восход», Пр, №1 від 04.01.2012; 
- 29.09.2014 прийнятий трактористом відділу експлуатації сільськогосподарської техніки департаменту та землеробства, наказ № 61 К/РЗ від 26.09.2014; 
- 01.10.2014 переведений трактористом відділу експлуатації сільськогосподарської техніки Красноармійського відділення департаменту рослинництва та землеробства, наказ № 82 К/РЗ від 01.10.2014; 
- 01.03.2016 переведений трактористом відділу утилізації відходів тваринництва Краснокутського відділення департаменту рослинництва та землеробства, наказ № 4 К/РЗ від 24.02.2016 /а.с. 50/.
Вказані записи у трудовій книжці колгоспника зроблені у хронологічній послідовності, відсутні ознаки виправлень, у відповідній графі наведені підстави для внесення відповідних записів. 
Суд зазначає, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період. 
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. 
З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 у справі №654/890/17. 
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. 
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
За наведених обставин, суд зазначає, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 містить достатню інформацію про роботу позивача трактористом, трактористом-машиністом з повною зайнятістю, виконання мінімуму трудоднів тощо. 
Також на вкладці до трудової книжки міститься інформація про сплату внесків в Пенсійний фонд у 1994-1996 роках /а.с. 43/. 
Щодо доводів відповідача про незарахування до стажу періодів роботи з 26.06.1985 по 24.01.1996 з огляду на ненадання довідки про фактично відпрацьований стаж (вихододні) та довідки про реорганізацію колгоспу суд зазначає, що відомості про відпрацьовані трудодні зазначена у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 /а.с. 47/ що була надана пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії. 
Крім того, архівною довідкою виконавчого комітету Дружківської міської ради від 25.06.2025 №вих.534/0.210/0-25 повідомлено, що документи архівного фонду колгоспу «Україна» Костянтинівського району Донецької області в архівному відділі виконавчого комітету Дружківської міської ради представлені розрахунково-платіжними відомостями нарахування заробітної плати. Протоколи загальних зборів працівників колгоспу «Україна», згідно яких приймались у члени колгоспу працівники і за якими можливо підтвердити трудовий стаж – на зберігання до архівного відділу виконавчого комітету Дружківської міської ради не надходили. У розрахунково-платіжних відомостях архівного фонду колгоспу «Україна» Костянтинівського району Донецької області за 1985-1996 роки міститься інформація про відпрацьовані людино-дні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 24-25/. 
Відсутність відомостей про реорганізацію колгоспу не спростовує факт роботи позивача, що у встановленому законом порядку підтверджений належним чином оформленою трудовою книжкою колгоспника. 
За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що до загального (страхового) стажу роботи позивача мали бути зараховані періоди трудової діяльності з 26.06.1985 по 01.11.1986 та з 01.01.1989 по 24.01.1996 - робота в колгоспі (КСП) «Україна» /а.с. 44/. 
До спеціального (пільгового) стажу роботи позивача мають бути зараховані періоди роботи трактористом у колгоспі "Україна" з 01.01.1986 по 01.11.1986 та з 01.08.1989 по 24.01.1996.
Період проходження позивачем строкової військової служби підлягає зарахуванню до загального (страхового стажу) за умови надання ним військового квитка чи інших документів, що підтверджуватимуть службу в радянській армії. 
Суд зі змісту розрахунку стажу ОСОБА_1 /а.с. 42/ також встановив, що страхового стажу ОСОБА_1 зарахована робота трактористом (трактористом-машиністом) з 01.12.2004 по 19.11.2007, з 01.04.2008 по 01.11.2008, з 01.06.2009 по 01.12.2009, з 29.09.2014 по 31.10.2024 загальною тривалістю 14 років 11 місяців 24 дні. 
Зазначені періоди мають бути зараховані до спеціального (пільгового) стажу роботи позивача, який дає право на призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, оскільки вони підтверджені належним чином оформленою трудовою книжкою. 
Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.10.1997 по 01.04.2003, суд виходить з такого. 
Записами у трудовій книжці колгоспника підтверджено, що у зазначений період позивач був членом Селянського (фермерського) господарства "Восход" /а.с. 44-45/. 
Відповідно до частин другої, третьої статті 28 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (чинного на момент роботи позивача у СФГ "Восход") селянське (фермерське) господарство реєструється як платник збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного фонду України за своїм місцем розташування, у встановленому порядку сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з усіх видів заробітку за членів селянського (фермерського) господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), а також як платник страхових внесків з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначених у частині першій цієї статті, сплачує страхові внески у встановленому законодавством порядку. 
Час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування. 
Зі змісту розрахунку стажу ОСОБА_1 суд встановив, що до страхового стажу зарахований період членства позивача в СФГ "Восход" з 01.01.2000 по 31.03.2003 на підставі відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /а.с. 42, 52/. 
Позивач разом із заявою про призначення пенсії не надав доказів сплати СФГ "Восход" страхових внесків за ОСОБА_1 за період з 01.10.1997 по 31.12.1999, що у силу частини третьої статті 28 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" є обов`язковою умовою для зарахування членства у фермерському господарстві до страхового стажу. 
А тому, підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період членства ОСОБА_1 у СФГ "Восход" з 01.10.1997 по 31.12.1999 наразі немає. 
Своєю чергою, позивач не позбавлений можливості додатково надати пенсійному органу документи (зокрема, відомості Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків СФГ "Восход" за період з 01.10.1997 по 31.12.1999) на підтвердження відповідного стажу. 
Водночас суд, зважаючи на встановлені вище фактичні обставини щодо безпідставності незарахування до стажу роботи позивача (як загального, так і спеціального) окремих періодів його трудової діяльності, дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Дніпропетровській області від 07.04.2025 №056550006745, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV. 
Суд також враховує, що зміст рішення ГУПФ України в Дніпропетровській області від 07.04.2025 №056550006745 є підставою для висновку, що відповідач взагалі не розглядав питання про наявність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком саме зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. 
Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17. 
На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 (надалі - Порядок № 22-1; у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, з-поміж іншого: надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.
У силу пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з частинами першою, другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Разом з цим, як визначено частиною другою згаданої статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України в Дніпропетровській області зарахувати до загального (страхового) стажу роботи позивача періоди роботи в колгоспі (КСП) "Україна" з 26.06.1985 по 01.11.1986 та з 01.01.1989 по 24.01.1996, до спеціального (пільгового) стажу роботи - періоди роботи трактористом (трактористом-машиністом) у колгоспі (КСП) "Україна" з 01.01.1986 по 01.11.1986 та з 01.08.1989 по 24.01.1996, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.03.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону №1058-IV та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду. 
Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково. 

Розподіл судових витрат 

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 30, 31/. Інші судові витрати у справі відсутні. 
Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
А відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення ГУПФ України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком без наявних на те законних підстав та спір носив немайновий характер, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати позивача зі сплати судового збору у повному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Дніпропетровській області. 

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.04.2025 №056550006745 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального (страхового) стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі (КСП) "Україна" з 26.06.1985 по 01.11.1986 та з 01.01.1989 по 24.01.1996, до спеціального (пільгового) стажу роботи - періоди роботи трактористом (трактористом-машиністом) у колгоспі (КСП) "Україна" з 01.01.1986 по 01.11.1986 та з 01.08.1989 по 24.01.1996, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.03.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок). 
Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ). 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 21910427; вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094).
Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 13486010; пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА