| 1 | Справа № 335/5655/26  2/335/3123/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року        м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Добрянського Н.Є., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, - 

ВСТАНОВИВ:

У травні 2026 року ТОВ «Коллект центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики №77583191 від 09.09.2021 у розмірі 16 841,32 грн., а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 77583191, на підставі якого відповідачу надано позику в сумі 5 000 грн.
Всупереч умовам договору відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення коштів, взятих у позику, та сплати відсотків за користування грошовими коштами.
22.02.2022 було укладено договір №22/02/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 77583191.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та «Коллект центр» укладено Договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект центр» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором № 77583191.
Таким чином, «Вердикт Капітал», як новий кредитор, наділено правом вимоги до відповідача за договором позики № 77583191 від 09.09.2021.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користуванням позикою за договором № 77583191 від 09.09.2021, що підлягає стягненню з позичальника не день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 16 841,32 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 5000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 11 840,500 грн. 
Також, враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання позивач просить суд стягнути з нього нараховані 3% річних – 0,82 грн.
Після відступлення позивачу права грошової вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, що спонукало позивача звернутись до суду із вказаним позовом.
Ухвалою судді від 25.05.2026 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 15.06.2026, яке було відкладено на 13.07.2026, через першу неявку у судове засідання відповідача.
Сторони у справі, чи їх представники, у судове засідання, призначене на 13.07.2026, повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідача відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити за її відсутності, та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та перейшов до стадії ухвалення судового рішення до 20.07.2026.
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
09.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 77583191, на підставі якого відповідачу видано позику в сумі 5 000 грн., строком на 29 днів.
Відповідно до п. 1 договору позики, позикодавець зобов`язується надати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений договором строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника.
Відповідно до п. 2.3. договору позики, процентна ставка (базова)/день - 1,99%
Відповідно до п. 12 договору позики, договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Договір позики № 77583191 від 09.09.2021, підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором z8A63cmLMr.
Факт перерахування грошових коштів на картку відповідача, підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінексперс» № КД-000030164/ТНПП від 19.05.2025, яке, відповідно до договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, 09.09.2021 успішно перерахувало ОСОБА_2 на банківську карту НОМЕР_1 – 5000 грн.
22.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №22/02/2022, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і боржниками.
Право вимоги переходить до ТОВ «Вердикт Капітал» після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників.
Відповідно до реєстру боржників №1 від 22.02.2022 до договору факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 77583191 від 09.09.2021 в сумі 16 840,50 грн.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал`відступило позивачу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики № 77583191 від 09.09.2021.
Відповідно до витягу з Додатку № 3 до Договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 77583191 від 09.09.2021 в розмірі заборгованості 16 841,32 грн., яка складається з: 5 000, 00 грн. – сума заборгованості за кредитом; 11 840,50 грн. – сума заборгованості за процентами, 0,82 грн. – відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України.
Згідно з розрахунком заборгованості, який долучено до позовної заяви, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору позики № 77583191 від 09.09.2021 у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем, як новим кредитором, наявна заборгованість за основною сумою боргу – 5 000,00 грн., сума заборгованості за відсотками – 11 840,50 грн., інфляційні збитки – 0,82 грн., а всього 16 841,32 грн.
За таких обставин, як зазначено у позові, непогашена боржником заборгованість за кредитним договором позики № 77583191 від 09.09.2021 становить 16 841,32 грн. 
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Враховуючи вищевикладені положення Закону, суд доходить до висновку, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строки та умови надання грошових коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підставі ч. 2 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладені обставини, суд встановив, що між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 77583191 від 09.09.2021 на суму 5 000 грн., які відповідач зобов`язався повернути 08.10.2021 та сплатити відсотки за користування чужими грошовими коштами, проте свої зобов`язання за договором не виконав, позики не повернув, відсотки нараховані ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» за користування чужими грошовими коштами не сплатив.
У подальшому на підставі укладених у встановленому законом порядку договорів факторингу, право вимоги за договором позики до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», а потім до ТОВ «Коллект Центр». 
У позовній заяві ТОВ «Вердикт Капітал» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 77583191 від 09.09.2021 в сумі 16 841,32 грн., з яких: 5 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 11 840,50 грн. - заборгованість за відсотками, 0,82 грн. - інфляційні збитки.
Вирішуючи питання про суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного.
Відповідно до умов кредитного договору позики № 77583191 від 09.09.2021, строк дії договору визначено з 09.09.2021 по 08.10.2021. Крім того, сторони визначили розмір процентів за користування кредитом у визначений строк. Умови пролонгації договору самим змістом договору не передбачені.
Таким чином строк дії договору позики № 77583191 від 09.09.2021 закінчився 08.10.2021.
Посилання позивача у позові на ті обставини, що відповідач до моменту підписання договору ознайомився із правилами процедури та наслідками оформлення продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосуванням автопролонгації, належними та допустимими доказами не підтверджуються, оскільки до матеріалів позовної заяви не долучено жодного документу, який би давав суду можливість встановити істотні умови пролонгації договору позики, який був застосований в рамках угоди № 77583191 від 09.09.2021, а також те, що відповідач надав згоду на таку пролонгацію.
Матеріали справи не містять належних доказів того, що строк користування відповідачем позикою (строк договору) продовжувався за згодою сторін. Автоматична пролонгація договору не може бути застосована виходячи з того, що відсутні докази ознайомлення відповідача саме з тією редакцією Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», яка передбачає умови та порядок пролонгації договорів.
Велика Палата Верховного Суду у своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у зв`язку з чим висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості за процентами поза строком кредитування є помилковим.
Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної норми закону такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.
Отже кредитор мав право нараховувати відсотки за користування позикою лише в межах строку дії договору, тобто до 08.10.2021. Разом із тим, з розрахунку заборгованості, який долучено до позовної заяви, встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» нараховувало відповідачу відсотки за користування позикою щоденно, з 09.09.2021 по 06.01.2022, на загальну суму 11 840,50 грн., що є неприпустимим, згідно умов договору та вимог чинного законодавства.
Відповідно до детального розрахунку заборгованості за договором позики № 77583191 від 09.09.2021, станом на 08.10.2021, тобто на момент закінчення строку кредитування, ОСОБА_1 мав заборгованість по основній сумі боргу – 5000 грн., по нарахованим та не сплаченим процентам - 1 397,98 грн. 
Виходячи з наведеного, а також беручи до уваги, що строк кредитування ОСОБА_1 за договором позики № 77583191 від 09.09.2021 визначений до 08.10.2021 року, а розмір несплачених відсотків за період кредитування становить 1 397,98 грн., суд доходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму заборгованості у загальному розмірі 6 398,80 грн., з яких 5 000 сума основного боргу, 1 397,98 грн. сума нарахованих та не сплачених у період дії договору відсотків, нараховані 3% річних – 0,82 грн.
Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Приймаючи до уваги, що відповідач не сплатив своєчасно ні первісному кредитору, ні позивачу, як новому кредитору, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» яке у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за договором позики № 77583191 від 09.09.2021 до ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню за наведених у рішенні підстав.
Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі пропорційному до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1011,57 грн. (6 398,00 грн. х 2662,40/16 841,32 грн.)
Крім того, у своєму позові позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.
Згідно п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Так, на підтвердження вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача надав суду копію договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, заявку на надання юридичної допомоги № 1274 від 01.04.2026, в якій зазначено надання правових послуг, а саме: надання усної консультації, тривалістю 2 години на суму 3 000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, тривалістю 2 годин на суму 6 000,00 грн.; витяг з Акту № 21 про надання юридичної допомоги від 30.04.2026, прайс лист Об`єднання «Лігал Ассістанс».
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (п. 138, 139 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі №904/1907/15).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі №756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі №701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі №367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Велика Палата Верховного Суду у п. 5.44 постанови від 12 травня 2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Суд враховує, що дана справа відноситься до категорії справ про споживче кредитування, в якій наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у таких справах є майже типовими та фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів не є надмірним, представництва інтересів клієнта в суді представник позивача не здійснював, та участі в судових засіданнях представник позивача не брав, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу до 5 000,00 грн.
Саме такий розмір витрат є розумним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі та ціною позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 223 ч. 4, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, – 
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання, як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ЄДРПОУ 44276926, юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306) заборгованість за договором позики № 77583191 від 09.09.2021 у загальному розмірі 6 398 (шість тисяч триста дев`яносто вісім) грн. 80 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання, як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ЄДРПОУ 44276926, юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306) судовий збір у розмірі 1 011 (одна тисяча одинадцять) грн. 57 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн., а всього судові витрати в сумі 6 011 (шість тисяч одинадцять) гривні 57 копійок.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя         К. В. Гашук