09.07.2026
Справа № 696/261/26
Провадження № 2/696/330/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 липня 2026 року      м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді Білопольської Н.А., 
за участю секретаря судового засідання Волощенко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Короленка Т.Л. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з ОСОБА_2 . Вказала, що подружні відносини з відповідачем фактично припинились, спільне господарство не ведеться, позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Водночас просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвокату в сумі 5 000,00 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1 331,20 грн.
Дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки він зацікавлений у збереженні сім`ї.
Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2026 року сторонам надано сторонам строк для примирення на два місяці, тобто до 29 червня 2026 року, а провадження у справі зупинено.
Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 29 червня 2026 року поновлено провадження та справу призначено до розгляду на 09 липня 2026 року.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Короленко Т.Л. надіслав суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без участі сторони позивача.
Представник відповідача ОСОБА_2 – Василега А.П. надіслав суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, зазначивши, що відповідач позовні вимоги щодо розірвання шлюбу не визнає, а тому просив відмовити у задоволенні позову.
У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов  ОСОБА_1 підлягає до задоволення з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 09 жовтня 2010 року громадяни України  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції (актовий запис № 1399 від 09 жовтня 2010 року; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).
Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_4 ».
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18 квітня 2012 року виконкомом Михайлівської сільської ради Кам`янського району Черкаської області, актовий запис № 04, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 записані батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 07 травня 2014 року виконкомом Михайлівської сільської ради Кам`янського району Черкаської області, актовий запис № 06, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 записані батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також встановлено, що сторони як подружжя припинили фактичні шлюбні відносини. Миритися і відновлювати подружні стосунки позивач не бажає, а тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам.
В силу ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Відповідно до ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Як передбачено ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як вбачається із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява № 44647/98).
Як встановлено судом, сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не підтримують шлюбних стосунків. При цьому заперечення відповідача проти розірвання шлюбу суперечать положенням ч. 1 ст. 24 СК України, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Отже, у випадку відсутності волі на продовження шлюбу одним із подружжя, у даному випадку дружиною, збереження судом шлюбу буде мати ознаки примушування останньої до перебування у шлюбі з відповідачем, що не допускається.
Приймаючи до уваги, що шлюбні відносини між сторонами припинені, строк для примирення не допоміг зберегти сім`ю, причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам дружини, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
З урахуванням відсутності клопотання позивача щодо відновлення їй дошлюбного прізвища, після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище « ОСОБА_4 ». 
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн витрат за надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне.
За правилами ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Так, на підтвердження адвокатських повноважень та понесених витрат позивач надала суду копії таких документів: договір № 27/02-2026 про надання правової допомоги від 27 лютого 2026 року, додаткову угоду № 1 від 27 лютого 2026 року до договору про надання правової допомоги № 27/02-2026 від 27 лютого 2026 року, додаток № 2 до договору про надання правової допомоги № 27/02-2026 від 27 лютого 2026 року: тариф на обчислення вартості розміру гонорару (послуг), ордер серії АІ № 2140515 від 27 лютого 2026 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6319/10 від 02 листопада 2023 року.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу ч. 3 ст.141 ЦПК України  можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. 
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. 
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на характер правовідносин у цій справі, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 000,00 грн, оскільки витрати саме на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 1 331,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 24, ч. 3 ст. 105, ст. ст. 110, 112, 114 СК України, ст.ст. 263-265, 279, 352 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09 жовтня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1399, – розірвати.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнати припиненим у день набрання чинності цим рішенням суду.
Після розірвання шлюбу іменувати позивача прізвищем « ОСОБА_4 ».
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн. 20 (двадцять) коп. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.
У решті вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя     Н.А. Білопольська