Справа № 201/3100/26
Провадження № 2-о/201/344/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року       м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Демидової С.О.,
з секретарем судового засідання Терновою А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 заінтересовані особи Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Дніпровського міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , про встановлення факту народження,-
ВСТАНОВИВ:

 
Заявник звернулася до суду із заявою, де заінтересованими особами є Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Дніпровського міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , про встановлення факту народження, в якій просила суд:
- Встановити факт народження громадянкою України - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , дитини чоловічої статі, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Москва, Російська Федерація. 
- В актовому записі про народження дитини: у графі «відомості про дитину» записати прізвище - ОСОБА_3 , ім`я дитини – ОСОБА_4 , по- - ОСОБА_5 , громадянство - ОСОБА_6 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження дитини - місто Москва, Російська Федерація;- у графі «відомості про матір» записати - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянка України, місто реєстрації АДРЕСА_1 ;- у графі «відомості про батька» записати - ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , громадянин України, місто реєстрації АДРЕСА_1 
В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що в квітні 2025 року вона будучи вагітною, виїхала з Германії автомобільним транспортом через Литву пункт пропуску Шальчінінкай ( Salcininkai) Литва в бік міста Маріуполя з метою відвідування пристарілих батьків. Добравшись до міста Москва була госпіталізована так як вагітність проходила з ускладненнями. Та ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Москва Російської Федерації народила дитину чоловічої статі, яку було названо ОСОБА_7 . Про що відразу у пологовому будинку видали свідоцтво про народження російського зразку. 
Вона є громадянкою України та в силу вимушених обставин, які не залежали від її волі, не могла перебувати на території України під час народження сина, отримати свідоцтво про його народження українського зразка та зареєструвати його як громадянина України. У зв`язку з чим, її син, ОСОБА_7 позбавлений прав передбачених Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства» «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» , Законом України , Законом України «Про освіту» України «Про дошкільну освіту» , Законом та інших прав передбачених низкою нормативно правових актів. 
Також, отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» не може, оскільки факт народження відбувся за територією України та наявні розбіжності в графах громадянство. Встановлення факту народження дитини необхідно заявниці для реалізації майнових та особистих немайнових прав дитини, оскільки це має значення для охорони його прав та інтересів та створення умов для здійснення ним особистих немайнових прав, повернення її разом з дитиною на територію України, через страни Европи
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2026 року справа за указаної заявою передана для розгляду судді Демидовій С.О. 
Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра від 13 березня 2026 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 червня 2026 року ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра про відмову у відкритті провадження було скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу передано судді Демидовій С.О.
Ухвалою судді від 01 липня 2026 року заяву було залишено без руху та надано час на усунення виявлених недоліків.
13 липня 2026 року представником заявника подано заяву про усунення виявлених судом недоліків.
Ухвалою судді від 14 липня 2026 року відкрито провадження у справі та призначеного до розгляду на 16 липня 2026 рік.
Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, суд розглянув справу без їх участі на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: місто Маріуполь Донецької області, є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України, виданий 01 лютого 2017 року.
Заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: с. Первомайське Ясинуватський район Донецької області, також є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України.
Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 в м. Москва російської федерації ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_7 , свідоцтво видане НОМЕР_4 орган ЗАГС Москви №9 Багатофункціональний центр надання державних послуг району Старе Крюково, про що 10 червня 2025 року складено запис акта про народження № 11025775000901676009. Батько ОСОБА_2 російська федерація, мати ОСОБА_1 російська федерація.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).
Ця норма кореспондує зі статтею 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.
У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу;11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб
У частинах першій та другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 3, 4 статті 49 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 144 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану України. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 13 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України.
Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (далі - Конвенція 1993 року), укладеної Державами-членами Співдружності Незалежних Держав (зокрема, Україною і Російською Федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого дію Конвенції зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь.
Це означає, що дія Конвенції 1993 року, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих і посвідчених у Російській Федерації та Республіці Білорусь, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Разом з тим, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 5 жовтня 1961 року в місті Гаазі (далі - Конвенція 1961 року). Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з Російською Федерацією та Республікою Білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Таким чином, станом на день розгляду справи свідоцтво про народження, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації.
Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 листопада 2023 року у справі № 202/4449/22 (провадження № 61-4479св23), від 5 серпня 2024 року у справі № 643/8133/23 (провадження № 61-11539св24) та від 4 серпня 2025 року у справі № 757/27745/24-ц (провадження № 2461св25).
Встановивши, що свідоцтво про народження видане відповідно до законодавства іноземної держави, на території якої народився син заявника, суд доходить висновку про відсутність підстав для встановлення факту народження.
Таким чином, керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265, 317-319 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 заінтересовані особи Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Дніпровського міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , про встановлення факту народження залишити без задоволення. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Повний текст рішення складено 16 липня 2026 року 

Суддя С.О. Демидова